182 



et og samme Sted forskelligt, efter hvad hver af dem synes, er 

 det mest karakteristiske for det. 



Paa den vestlige Del af Nunataken opholdt jeg mig 

 meget for at faa Lejlighed til at iagttage Kalvninger af Glet- 

 scheren. Smaa Kalvninger, Løsning af Flager og Nedstyrtnin- 

 ger var hyppige nok, men større Kalvninger, der kunde give 

 nogen nærmere Oplysning om, hvorledes de store Isfjelde 

 dannes, fandt ikke Sted, medens jeg var til Stede. 



Der stod endnu tilbage, inden Vinteren kom, at foretage 

 en kort Ekskusion til Alangordlek-Gletscher — Ser- 

 mia alangordlia, — som Grønlænderne kalder den. Efter 

 de Lodninger, som jeg foretog, — se Kortet — er Dybden i 

 Midten kun c. 50 m, langsomt aftagende ind mod Bredden. 

 Højden af Gletscheren fandt jeg at være 25 m eller i kompakt 

 Masse 20 m. Hvis Gletscheren skulde svømme i Vandet med 

 sin Ende, — eller i hvert Fald være lige ved det — maatte 

 Fjorddybden beløbe sig til c. 150 m. Man kan naturligvis an- 

 tage, som jeg ogsaa gjorde det for Sarkardlek, at en ret 

 betydelig Endemoræne befinder sig ved Enden af Gletscheren. 

 En Endemoræne paa 100 m er jo ret betydelig; men Forhol- 

 dene ved К e ak u suk synes mig at tale noget til Gunst for en 

 saadan Opfattelse. 



Bunden baade her og i Sarkardlek- Fjord bestaar af et 

 meget fint Ler; kun i Nærheden af Gletscheren viste Bund- 

 prøverne sig mere sandede. Dette forklares ved, at den be- 

 tydelige Strøm af Smeltevand fører Leret bort, og lader Sandet 

 ligge. Forøvrigt gaar Hovedmassen af Smeltevandsstrømmen op 

 langs Gletscherenden og driver derefter langs Overfladen af 

 Fjorden ud efler. Ved at skovle i Overfladen kan man jævnlig 

 faa det blaa, næsten klare Fjordvand at se. 



Kalvningerne i Alangordlek frembyder ingen Forskel fra 

 Kalvningerne i Sarkardlek; men Gletscheren er endnu mindre 

 produktiv end Sarkardlek-Gletscher. 



Paa begge Sider af Gletscherne laa der ret betydelige Ende- 



