228 



Navnet paa Vejen, der fører lige forbi Fjeldet. Fra Major- 

 karsuatsiak drejede vi om til Tasek- Ujordlek, hvor vi for- 

 øvrigt tral" en lille Skare Rensdyr. Sarkrap-ïase rsua synes 

 at være en meget flad Sø. — Lodninger fik jeg ikke foretaget, 

 da jeg ikke havde medtaget de nødvendige Dele ; — overalt ser 

 man flade Øer og Banker, der, saa vidt jeg paa Grund af den 

 frosne Jord kunde afgøre, bestaar af Grus, Sand og Ler. Maa- 

 ske har det oprindelig været en dyb Sø, der i Tidens Løb er 

 blevet udfyldt af Gletschermateriale. Rundt om skyder der sig 

 Gletschere ned mod Søen. Fra Ujordlek kørte vi over dennes 

 Sydspids tilbage til Majorvejen. 



De to store Søer, Isortok og ujordlek er vel at be- 

 tragte som Kløftdale. I det hele' synes N ugs sua k' s Tektonik at 

 bero paa Kløvningssystemer, der løber i Nordvest-Sydøst. Den 

 tidligere omtalte Sø, Taserssuak, ligger netop ogsaa i samme 

 Retning. Nugssuak er vel en Horst, hvis Randpartier er 

 sunkne. 



Ved Ujordlek er Forvitringen meget stærk; store Klipper 

 ligger her nedstyrtede under de lodrette Klippevægge. Lagene 

 (Skifringen) synes her at ligge næsten lodret. 



Paa Tilbagevejen var Isen paa Ke kertap- lllua saa tynd, 

 at man kun med stor Forsigtighed kunde befare den. Jeg tog 

 derefter med Bagagen til Ekogfat, 19. Maj, og den følgende 

 Dag sejlede jeg med Konebaad til Ritenben к forbi Jakobs- 

 havns og derfra til Klavshavn, paa hvilken Rejse jeg havde 

 rig Lejlighed til at iagttage Isfodens Opløsningsproces. Is- 

 dækket laa endnu paa Tasiussak; desværre var Isen saa 

 mør, at man ikke kunde køre paa den. Det var derfor umu- 

 ligt at komme ind til Jakobshavns Isstrøm. Derimod gjorde 

 jeg nogle Ekskursioner til Isfjorden; navnlig interesserede det 

 mig, om der skulde kunne findes Isfjælde i oprindelig Stilling; 

 det fandtes der imidlertid ikke. Overhovedet havde Isfjorden 

 sit sædvanlige Udseende: tætpakket med Kalvis. Ved Indløbet 



