A N:o 4) Redogörelse för astrofotografiska arbeten 1912—1913. 7 



monokulära mikroskopet (blinkmikroskopet) vore tjänligt för 

 bestämmandet af egenrörelser på grund af det å observatoriet 

 insamlade materialet af katalogplåtar. Såsom första resultat 

 af försöken framgick, att mikroskopet synnerligen väl läm- 

 par sig för ett snabbt uppsökande af stjärnor med egenrörelser. 

 Efter det de två plåtar, som skola jämföras med hvarandra, 

 insatts i apparaten, kan den ena bekvämt och snabbt orien- 

 teras på den andra med tillhjälp af den finskruf för positions- 

 vridning, hvarmed den ena af de plattor, å hvilka plåthålla- 

 rena fastskrufvas, är försedd. Olikheten i skala för de två 

 plåtarna är så obetydlig, att den icke inverkar nämnvärdt 

 störande vid jämförandet af stjärnornas lägen å plåtarna. 

 Man kan på grund häraf, redan vid en tämligen summarisk 

 granskning, särskildt om den ifrågavarande himmels l rakt en 

 icke är påfallande stjärnfattig, med säkerhet konstatera en 

 förflyttning af en bågsekund. Då tidsintervallen för de 

 två upptagningarna af samma katalogregion i medeltal belö- 

 per sig till omkring 17 år, kunna således vid en granskning 

 af antydt slag egenrörelser af 0".oe per år med lätthet upp- 

 täckas. Vid mätning af sådana plåtar böra själffallet också 

 betydligt mindre rörelser kunna fastställas. 



För att utröna den noggrannhet, med hvilken egenrörelser 

 förmedels blinkmikroskopet kunde väntas blifva bestämda, 

 företog jag nu en uppmätning af särskilda plåtpar. Den 

 metod, som härvid kom till användning, var följande. Efter 

 insättningen i apparaten orienterades först den äldre plåten med 

 tillhjälp af dess nät, hvarpå den nyare plåten approximativt 

 orienterades i förhållande till den äldre. Härefter mättes 

 skillnaderna i x-riktningen å de två plåtarna för de stjärnor, 

 hvilkas egenrörelser skulle beräknas, samt dessutom för 8 

 stjärnor, hvilka visat sig icke hafva någon märkbar egen- 

 rörelse och hvilka därför kunde tjäna till bestämmande af 

 den nyare plåtens konstanter relativt till den äldre. Därefter 

 upprepades samma förfarande för {/-koordinat erna. Då den 

 äldre plåtens konstanter voro bekanta, kunde sedermera 

 med lätthet skillnaderna i x och y förvandlas till «- och cV-diffe- 

 renser. Genom jämförelse af resultaten för samma stjärnor 

 ur tvänne plåtpar fann jag, att enligt nu antydda metod 



