24 Bruno Saxen. (LVI 



Minimivärdet v Q är beroende av konstanterna fi och R. 

 Då det värde vi för a antagit (beräknat under förutsättning 

 att e/m = l,23.io 7 ) tämligen nära torde motsvara det rik- 

 tiga värdet, och det tillika observeras att denna konstant, 

 under förutsättning att R vore riktig, borde vara närmare 

 16 gånger mindre för att giva de ur Dopplerkurvorna beräk- 

 nade minimihastigheterna, kunna vi anse avvikelserna hu- 

 vudsakligast bero därpå att konstanten R valts för stor, 

 eller rättare, att vi vid härledningen av villkoret för minimi- 

 hastigheten ansett atomen med radien R ogenomtränglig för 

 elektronen. 



I de föreställningar man bildat sig om atomernas kon- 

 struktion 1 ) antager man emellertid, att atomen kan genom- 

 korsas av elektroner med stor hastighet. Atomens »yttre» 

 begränsning med radien R utgjorde sålunda icke något 

 hinder för elektronens rörelse. Är så fallet, inse vi att värdet 

 10~ 8 cm, väteatomens radie, vilket vi använt vid härledningen 

 av minimihastigheten, är för stort vid ifrågavarande beräk- 

 ning. 



Vore emellertid atomen fullkomligt genomträngbar för 

 hastiga elektroner, kunde vi enligt våra här framlagda teo- 

 rier icke förklara förefintligheten av minimet i Dopplereffek- 

 ten. Vi måste antaga att atomens kärna, låt oss säga den 

 positiva centralkroppen, har en fastare karaktär, varigenom 

 atomens genom tränglighet för hastiga elektroner inskränkte 

 sig till de mera periferiska delarna. Med ledning av de re- 

 sultat Stark funnit för minimiförskjutningen i Doppler- 

 effekten kunna vi, under förutsättning att atomens positivt 

 laddade kärna har sferisk form, beräkna radien hos denna 

 centralkropp. 



Ur ekv. 11) sid. 22 finna vi för den »hindrande begräns- 

 ningsytans» radie, vilken vi här vilja beteckna i?,-, ekvationen: 



2y n 2 

 R s = 



^a 2 + av 



') Jmfr. t. ex. Thomso n. Elektrizität u. Materie. 



