99 



raturen hos de öfre lagren af klippan öfven om natten 

 ständigt var flere grader högre än i luften. Detta kan för 

 tillfället vara nog. 



Hvad det beträffar att man, såsom det anmärkts, i 

 Sverige och England vid laboratoriiförsök funnit granitens 

 värmeledningskoefficient lika med 0,3 6 och 0,3 9 eller mindre 

 än det af mig härledda värdet 0,582 och att detta skulle 

 bevisa att någon störande omständighet (sandens antagna 

 stora temperaturledning i borrhålen) som jag skulle förbi- 

 sett, skulle invärkat på resultaten, så behöfver jag blott hän- 

 visa till det bekanta faktum att å ena sidan de minsta 

 föroreningar eller inblandningar af främmande stoff i ett 

 ämne, såsom t. ex. spår af fosfor eller järn i koppar, 

 kunna högst väsendtligt förändra värmeledningen i det- 

 samma samt att å andra sidan själfva bestämningen 

 genom laboratorii försök af denna värmeledningsförmåga 

 är mycket osäker, hvarigenom äfven olika försök ledt 

 till högeligen olika resultat. För jämförelse vill jag upp- 

 taga här de tre bestämningar af granitens värmelednings- 

 förmåga som finnas upptagna i Liebisch utmärkta arbete: 

 Physikalische Krystallografie 1891, sid. 165, utförda enligt 

 Webers metod af Stadier i Ziirich 1889, samt tvenne af den 

 sistnämnde utförda bestämningar å sandsten omnämnda å 

 samma plats. 



Vi finna således här värmeledningskoefficienten k gan- 

 ska oHka för de olika granitprofven, och egendomligt nog 



