100 



störst hos profvet II der tätheten är minst. Hos sandsten 

 deremot växer värmeledningen ofantligt med tätheten. Ännu 

 större värden på sistnämnda kvantitet finner Forbes ur de 

 tidigare anförda Edinburger observationerna öfver den årliga 

 jordtemperaturvariationen på mark bestående af tät sandsten. 

 Enligt oKka beräkningsmetoder kommer man till värdena 

 1,218 och 1,386 på temperaturledningskoefficienten iiT, hvarur 

 ifall täthet och specifikt värme antagas lika med det hos 

 det ofvannämnda profvet I, man för värmeledningskoeffi- 

 cienten k erhåller värdena 



0,6436 och 0,7324. 



De af mig angifna värdena på granitens temperatur- 

 ledningskoefficient K, 1,139 och 1,146 (se „Der täghche 

 Wärmeumsatz etc." sid. 50 och 55) äro beräknade i enlig- 

 het med Poissons teori ur observalionsdata beträffande den 

 dagliga värmevariationens fortplantning från ytan nedåt, det 

 ena på grund af ampHtudernas aftagande det andra på grund 

 af fasförskjutningen med tilltagande djup. Det är visst sannt 

 att detta aftagande och denna fasförskjutning icke är abso- 

 lut lika för olika djupt belägna lager och detta kunde må- 

 hända tagas som ett tecken på observationernas otillförlit- 

 lighet. Denna olikhet är dock såsom ur nedanstående ta- 

 bell öfver förhållandet mellan de anförda amphtuderna fram- 

 går, om man frånser det öfversta lagret, så liten att man 

 tvärtom, om man kritiskt öfvertänker saken och lager i be- 

 traktande den osäkerhet som vid andra bestämningar af 

 värmeledningskoefficienten framträder, måste anse det funna 

 ganska jämna aftagandet af amplituderna ytterhgare be- 

 styrka exaktheten af de anställda mätningarna. 



