102 



Trots att sålunda på grund af de anmärkta omstän- 

 digheterna och gjorda approximationerna någon mindre osä- 

 kerhet vidlåder de angifna värdena på temperatur- och vär- 

 meledningskoefficienterna, så kan man dock af det ofvanan- 

 förda iuse att värdena på dessa koefficienter säkrare kunna 

 bestämmas hos våra jordarter genom dylika experiment i 

 stort, ute i sjelfva naturen, än genom laboratoriiförsök, der 

 för mindre stuffer af profven en stor mängd svårigheter och 

 störande omständigheter inträda. 



Sommaren 1892 utställde jag äfven på fyra särskilda 

 platser på sand mark och kärr termometrar afsedda för be- 

 stämning af den årliga temperaturvariationen i marken. In- 

 strumenten utställdes såsom i Pawlow^sk på 0,4, 0,8, i,6 och 

 3, 2 meters djup. Jag använde härvid utdragningstermo- 

 metrar. Till först sådana der de yttre cyhndrarne voro af 

 trä, väl tjärade för att stå mot väta, tillslutna med en kop- 

 parplatta i botten. Cyhndrarnes yttre diameter var omkring 

 57, den inre omkring 23 mm. Sjelfva termometern var 

 innesluten i en kopparhylsa med kulan omgifven af en 

 blandning af stearin och talg. För att minska värmeled- 

 ningen i vertikal riktning ville jag hafva denna hylsa så kort 

 som möjligt. Skalan i termometern, indelad Vs grader, togs 

 derför mellan mycket trånga gränser från — 5° å 0° till -rf- 15° 

 å -f- 25°. Kopparhylsan uti instrumenten på 0,4 och 0,8 

 meters djup var sålunda blott 15 cm lång. Uti dem för 

 större djup voro termometrarne liksom skaldelarne å de- 

 samma längre och togos kopparhylsorna i följd deraf omkring 

 28 cm långa. Observationerna å samtliga dessa termometrar 

 hafva fortgått oafbrutet året om intill nu och komma delvis 

 att ytterligare fortsättas. 



Åren 1894 och 1895 ville jag utsträcka dessa obser- 

 vationer till större djup och införde för den skull på öppen 

 plats på kärret invid en uppsättning af nyssnämnda instru- 

 ment vertikalt stående smala järnrör slutna i bottnen, till 



