154 



Vi skola göra en tillämpning häraf uppå värmelednin- 

 gen i sandjord med begagnande af de uppgifter Herr Theo- 

 dor Homén lemnar rörande ,,Sandhaide'' i hans afhandling 

 .,Der tägliche Värmetimsatz im Boden etc." ^). I lagret 

 O — 10 cm är under observationsperioden 10 — 17 Åug. 1893 ^) 

 högsta temperaturen -|- 37°, 9, lägsta -}-3°,9 (om termome- 

 tern på djupet „0 cm" icke beaktas). För dessa tempera- 

 turer har man 



It tv 



du 



+ 3°,9 C. 604 ^^ 0,0004 



dm3 °C 

 + 37,9 580 „ 0,0024 



hvarjemte för ifrågavarande lager ^/, r=o,3 5*) och o^ Ci + 

 Q2 ^2 + ^3 G-i-{- . .. = 445 gkal/dm^ °C ^). Gränsvärdena 

 för termen fur df/d/u äro således 0,085 resp. 0,487 

 gkal/dm^ °G. Vi hafva här antagit, att luften i porerna är 

 mättad med ånga; i sådant fall stiger alltså det latenta vär- 

 met till högst 0,001 af det fria värmet, d. v. s. inflytandet 

 på temperaturledningskoefficienten i jordlagret närmast ytan 

 utgör högst 0,0 01 af dess värde. Djupare ned är maximi- 

 temperaturen äfvensom värdet på // (omkring 0,2~^ betydligt 

 ägre på samma gång som qC är slörre, hvarför det latenta 

 värmet på större djup icke kan anses hafva något märkbart 

 inflytande på jordtemperaturen. Af samma orsaker kan ock 

 pågående ångbildning eller kondensation i mossjord fullstän- 

 digt negligeras. 



A sandjord kan det möjligen under en het sommardag 

 inträffa, att det öfversta jordlagrets fasta partiklar blifva 



') Acta Soc. Se. FenB. T. XXIII N:o 3, 1897. 



-) L. c. sid. 26—35. 



') Landolt-Börnstein, Physikaliscli-chemisclie Tafeln, sid. 53. 



■*) Homén, 1. c. sid. 71. 



") Homén, 1, c. sid. 74. 



