253 



gen, och utan tvifvel skall det nittonde betecknas såsom 

 vetenskapernas sekel. 



När vi, som nu stå i seklets afton, blicka tillbaka på 

 dess växlande och brokiga skiften, är det i sanning icke 

 mycket, som i de yttre händelserna påminner om ett veten- 

 skapernas tidehvarf. Seklet började med en våldsam omstört- 

 ning, som hotade att helt och hållet nedbryta det bestående 

 och i själfva verket rensade den qvafva politiska atmosfären 

 och sopade bort en mängd föråldrade skrankor, af hvilka 

 den fria utvecklingen hämmades. Den efterföljdes af en 

 icke mindre våldsam reaktion, som på allt sätt sökte klaf- 

 binda folkens naturligaste rätjigheter. Dessa gjorde sig dock 

 snart åter gällande, såsom man kunde vänta, delvis med 

 våldsamma medel. Ur detta folkens vaknande själfmedve- 

 tande framgick med förnyad styrka folkfrihetens idé, hvilken 

 äfven tog form af hvad man kallat nationalitetsidén. Af 

 denna senare begagnade sig den väldige statsman, hvars 

 skugga faller öfver större delen af århundradets senare hällt, 

 för att med järnhård konsekvens i den yttre politiken till- 

 lämpa principen att makt är rätt. Det låg måhända för 

 tiden något berättigadt häri, men mycken lycka bragtes 

 icke härigenom mänskligheten. Regeringarna vaka med ängs- 

 lig omsorg öfver fredens upprätthållande, men denna väp- 

 nade fred hvilar som en blytung hämsko öfver utvecklingen 

 af de stora nationernas ädlaste och bästa krafter och låter 

 det mänsklighetens mål, som består i folkens endräkt och 

 förbrödring, framträda allt aflägsnare. I de parlamentariska 

 församlingarna komma sällan den upplysta folkviljan och 

 nationernas verkliga behof till uttryck, det är oftast partier- 

 nas egoistiska sträfvanden, som där bryta sig mot hvaran- 

 dra, den personliga maktlystnadens intriger, som där drifva 

 sitt spel, medan anarkismen står på lur och de mest brän- 

 nande sociala spörsmål förgäfves vänta ett allvarligt försök 

 till fredlig lösning. Och härunder är det märkligt att skåda, 

 huru äfven de små nationerna gripits af tjuskraften i den 

 nämnda principen att makt är rätt, hvilken de tillämpa i 

 sina inre angelägenheter. Vi se en gammal stat, som icke 



