270 



servationsmaterial, från olika tidsperioder och erhållet med 

 möjligaste varierande af de inverkande omständigheterna, 

 gaf i det närmaste samma resultat, låg häri ett vigtigt kri- 

 terium öfver dettas realitet och öfver den använda metodens 

 riktighet. 



Bessel och Struve kunna derför betecknas såsom de, 

 hvilka till först med full säkerhet bestämt afståndet till någon 

 stjärna. Deras arbeten utkommo år 1840. Sedan dess hafva 

 liknande undersökningar utförts af flera andra: Auwers, Otto 

 Struve, Klinkerfiies, Brilnnoiv, Johnson, Krueger, GUI, Elkin 

 m. fl. Metoden har sålunda vunnit burskap inom astrono- 

 min och är den par résistance hittils använda. 



Genom sorgfälligt anordnade meridianobservationer, 

 h varvid äfven observerades andra i närheten befintliga jäm- 

 förelsestjärnor, så att iakttagelserna åter blefvo af differen- 

 tiel art, hafva sedermera äfven goda parallaxbestämningar 

 ernåtts, på 1840 talet af Peters och senare af Wagner och 

 af Kapteyn. En liknande metod vid refraktorn försöktes af 

 GyLdén. 



Inalles hafva genom dessa metoder afstånden för ett 

 femtiotal stjärnor blifvit bestämda. 



Motivet till de stora ansträngningar som hittils och 

 dock med icke desto mera omfattande resultat gjorts, för 

 att bestämma stjärnors afstånd, har ingalunda varit att er- 

 hålla en bekräftelse för jordens rörelse kring solen. Derför 

 har man ju mycket mera påfallande bevis (t. ex. det redan 

 nämda i ljusets aberration). 



Helt andra uppgifter hade nu trädt i förgrunden. 



Utan kännedom om afståndet, gifva oss iakttagelserna 

 med tub såsom med ögat blott stjärnornas plats på him- 

 melsfären; vi ernå endast kunskap om det håll, den riktning, 

 åt hvilken stjärnan befinner sig i rymden, från jorden be- 

 traktadt. Först då vi bestämt stjärnans afstånd, kunna vi ange, 

 i hvilken punkt på denna riktning stjärnan är belägen; först 

 då kunna vi finna stjärnans läge i rymden. Vore det möj- 



