16 V. B. WITTROCK, 
ningarne mellan halfeellulerna, i stället für att vara djupa och rundade, äro grunda 
samt trubbvinkliga; från den senare, förutom genom något betydligare dimensioner, 
derigenom att halfcellulerna, i stället för att vara nästan jemnbreda, märkbart tilltaga 
i bredd mot ändarne, och att taggarne, i stället für att vara nästan parallela, äro 
temligen starkt divergerande. Skilnaderna mellan dessa trenne Arthrodesmus-former 
äro således ingalunda betydliga. Framtida undersökningar torde ock komma att ada- 
galägga, att de endast äro varieteter af en och samma art. 
V. STAURASTRUM Meyen. 
(Nov. Act. p. 777; De Bary Conjug. p. 71). 
1. S. ORBICULARE Ralis (Ann. of Nat. "Hist., v. 15 p. 152, t 107 fi 4, 
1845; Desmidium? orbiculare Ehrenb. Abh. d. Akad. 1833, p. 292). 
Knifsta jernvigsstation; Huseby. 
2. S. MUTICUM Bréb. (in Menegh. Synop. p. 228). 
Hjulsängen. 
3. S. DEJECTUM Bréb. (in Menegh. Synop. p. 227). 
Hjulsängen, Hälsö; Huseby. 
Den form, som förekommer pa Hälsö, tillhór var. « Ralfs Br. Desm. p. 121, 
t. 20, f. ba; den deremot, som förekommer pa de båda andra lokalerna, varr. 8 och 
Rats lc 51> ochre: 
A4.*S. BIDENTATUM nov. spec. 
S. magnum, læve, tam longum quam latum; sinu profundo, sub- 
rectangulari; semicellulis ellipticis dorso paullulum retuso utroque fine 
dentibus binis ornatis, a vertice triangularibus, lateribus leviter retusis, 
angulis dentibus singulis armatis; cytiodermate subtiliter punctato. Long. 
cell. 0,080—0,090 m.m., latit. (sine dentibus) 0,075— 0,085; long. dentium 
0,007— 0,010; latit. isthmi 0,030, — Fig. 7. 
Hjulsängen. 
Denna art utmärker sig i främsta rummet genom sin storlek; i detta afseende 
öfverträffas den af ingen bland kända Staurasta med undantag endast af S. TUMIDUM 
Bréb. Särdeles utmärkande för arten äro äfven de tvenne ofvanför hvarandra ställda, 
starka, tandlika utskott, med hvilka de snedt elliptiska halfeellulernas ändar sluta. 
De Staurastrum-arter, med hvilka den i ett eller annat afseende företer en 
mera anmärkningsvärd likhet, äro S. AvicuLA Bréb. och S. rumrpum Bréb. Med den 
första af dessa visar den en icke så ringa öfverensstämmelse i afseende på cellulens 
allmänna form, en öfverensstämmelse så pass genomgående, att den sträcker sig äf- 
ven till vissa enskildheter; så äro t. ex. halfeellulernas ändar hos båda arterna två- 
tandade. De olikheter som förefinnas äro likväl mer än tillräckliga att grunda en 
