2 Karl F. Lindman. (LVIII 



dielektricitetskonstant, och till en annan del såsom longi- 

 tudinella vågor med en oändligt stor fortplantningshastighet. 

 Om nu fco är mycket stor i förhållande till 1, vilket är lika 

 betydande med att, såsom Maxwell antog, den oför- 

 medlade verkan på avstånd kan försummas i bredd med den 

 genom etern (eller en isolator) förmedlade verkan ^), erhål- 

 ler man sålunda även enligt v. H e 1 m h o 1 1 z's teori för 

 de elektromagnetiska störingarnas fortplantningshastighet i 

 tomrummet (eller luften) det ändliga värdet Cq. Genom 

 mätning av fortplantningshastigheten i luft, vilken mätning 

 möjliggjordes genom upptäckten av de H e r t z'ska vågorna, 

 erhöll man alltså ett »experimentum crucis» mellan M a x- 

 welTs teori och de äldre teorierna^). 



2. Då Hertz för första gången påvisade stående 

 elektromagnetiska vågor i luft, fann han för den medelst 

 en resonator (med gniststräcka) uppmätta elektriska kraf- 

 tens maximi- och minimiställens avstånd från den spegel, 

 som tjänade såsom reflektor, följande värden: 



första maximum: 1,72 m; 

 första minimum: 4, 12 m; 

 andra maximum: 6 å 6,50 m; 

 andra minimum: otydligt. 



Såsom värde på våglängden antog han fyra gånger avståndet 

 mellan det första maximet och det första minimet, d. v. s. 

 9,60 m, i det att han förmenade, att ett minimum låge, icke i 

 spegeln själv, utan 68 cm bakom denna. Då han lät de från 



1) Jmf. Drude, Physik des Aethers, p. 342, 1894. 



^) Redan av det blotta påvisandet av stående elektromagnetiska vågors 

 förekomst följde, att åtminstone en del av den från oscillatorn utgående 

 verkan fortplantade sig med en ändlig hastighet. Om man kunde påvisa 

 stående vågor med fullständiga noder, d. v. s. ställen där intensiteten vore 

 exakt = O, så vore därmed redan ådagalagdt (se Drude, 1. c. p. 425), att 

 de elektriska och magnetiska kraftverkningarna till ingen del propageras 

 med en oändlig hastighet, d. v. s. den allmänna v. H e 1 m h o 1 tska teorin 

 vore därmed reducerad till den M a x w e 1 Tska. På grund av vågornas 

 dämpning kan man emellertid icke erhålla absoluta noder, varför man är 

 hänvisad till bestämning av fortplantningshastighetens numeriska värde. 



