4 Karl F. Lindman. (LVIII 



stor spegel, funno de, då oscillatorn och resonatorn voro av 

 ungefär samma dimensioner som vid H e r t z's eget försök, 

 en våglängd av i det närmaste 6 m, såväl då vågorna ut- 

 bredde sig fritt genom luften som då de fortplantade sig 

 längs ett L e c h e r 's trådsystem. (För vågor av andra 

 längder funno de likaledes i de båda fallen en analog över- 

 ensstämmelse). Den elektriska kraftens första maximiställe 

 befann sig mitt emellan spegeln och det första minimet 

 framför denna, så att i spegeln själv låg ett minimum. I 

 jämförelse härmed var sålunda vid de H ertz'ska försöken 

 det första maximet hos de stående vågorna i luft förskjutet 

 22 cm och det första minimet 112 cm i riktning mot oscilla- 

 torn. Det fel, som härrörde därav, att Hertz vid sina 

 försök med trådvågor begagnade sig av endast en tråd, 

 synes däremot icke hava varit av någon väsentlig betydelse ^). 

 Olikheten mellan hans egna och S a r a s i n's och de la 

 R i v e's försöksresultat, vilka senare Hertz betraktade 

 såsom avgörande till förmån för den M a x w e 1 Tska teorin, 

 sökte Hertz förklara genom en inverkan av reflexioner 

 från väggarna i hans arbetsrum. P o i n c a r é 2) fann dock 

 denna förklaring icke fullt tillfredsställande och anmärkte, 

 att på grund av den av Hertz använda spegelns jämfö- 

 relsevis ringa dimensioner diffraktionsfenomen kunnat spela 

 en icke oväsenthg roll vid H ertz's försök. I själva verket 

 hade även T r o u t o n 3) funnit, att en förändring av spe- 

 gelns dimensioner kan medföra en förskjutning av alla 

 maxima och minima hos de stående vågorna. De av H e r t z 

 funna oregelbundenheterna kunde dock icke, såsom jag 

 vid ett tidigare tillfälle ^) påvisat, på ett tillfredsställande 

 sätt förklaras genom T r o u t o n's försök. I sammanhang 



") Att S a r a s i n och de la R i v e erhöllo ett något litet större värde 

 för trådvågornas längd än det av Hertz erhållna (skillnaden utgjorde 20 ä 

 40 cm) kan mycket väl förklaras därigenom, att den cirkelformigt böjda re- 

 sonator, som de använde, var ca 15 cm längre än den av Hertz använda. 



*) H. Poincaré, Les oscillations électriques, p. 208 — 212; 1894. 



ä) F. T. Tro u ton, Phil. Mag. 32, p. 80; 1891. 



*) K. F. Lindman, »Uber stationäre elektrische Wellen», (akad. avh. 

 Helsingfors, 1901), p. 8. 



