AN:oö) Om den elektriska kraftens fortplantnin.ifshastighet. 5 



med en undersökning av en annan oregelbundenhet, som jag 

 hade observerat hos stående elektriska vågor, upprepade 

 jag det H e r t z'ska försöket med vågor av längden 0,6 m 

 och med en spegel, vars dimensioner voro ^/jo av den av 

 Hertz använda spegelns. Jag fann då även en analog 

 förskjutning av de stående vågorna emot oscillatorn som 

 den av Hertz erhållna, ehuru endast ungefär hälften så 

 stor. Det visade sig därvid, att denna förskjutning betin- 

 gades dels därav, att den elektriska kraftens genom reflexio- 

 nen lidna fasförlust icke, såsom hos en spegel av större 

 höjd var fallet, var =ji utan något mindre^), och dels 

 därav, att de reflekterade strålarna på grund av spegelns 

 ringa storlek erforo en stark spridning. Den av Hertz först 

 dragna slutsatsen, att de elektriska vågornas fasförlust vid 

 den av honom använda spegeln hade ett annat värde än 

 TT, synes sålunda till en del berättigad, varjämte även den 

 med växande avstånd från spegeln inträdande hastiga 

 intensitetsminskningen hos de reflekterade vågorna, som 

 betingas av dessas spridning, sannolikt bidrog till den av 

 Hertz funna förskjutningen av de stående vågornas noder 

 och bukar. Att dessa förskjutningar voro i proportion något 

 större än de av mig funna berodde sannolikt, såsom jag 

 även i nämnda undersökning framhöll, på en inverkan av 

 främmande reflexioner (från väggar, golv m. m.), vilka till- 

 följd av den mycket större våglängd, varmed Hertz 



*) Spegelns höjd var 40 cm (vid H e r t z's försök 4 m) och således icke 

 mycket större än halva våglängden. Vid oförändrad spegelbredd (20 cm) 

 avtog den elektriska kraftens genom reflexionen alstrade fasförändring från 

 värdet ir, då spegelns höjd minskades, och gjorde sig denna förändring 

 märkbart gällande, så snart spegelns höjd var mindre än våglängden (då den 

 var := halva våglängden, var fasförändringen =: c:a V*^)- Genom att på 

 bakre sidan av spegeln bringa i närheten av denna en annan kortare spegel 

 med stora ändkapaciteter (hoprullade stanniolblad) kunde spegelns egensväng- 

 ningsperiod ökas, utan att den reflekterande }'tan förstorades. Den elektriska 

 kraftens fasförlust närmade sig därvid åter värdet it. Denna fasförlust be- 

 rodde sålunda icke av spegelns höjd i och för sig, utan av dess (av höjden 

 jämte andra omständigheter beroende) egensvängningsperiod. Spegelns bredd 

 inverkade däremot icke märkbart i)ä fasförändringen. Detsamma var även 

 fallet med metalltrådar, som förbundo ändorna av en icke alltför smal spe- 

 gel med jorden (under inverkan av de infallande vågorna alstrades sannolikt 

 i detta fall svängningar hos spegeln, vilkas period endast berodde av den- 

 nas dimensioner). 



