Karl F. Lindman. 



(LVIII 



arbetade, måste hava gjort sig i vida högre grad gällande 

 vid hans försök än vid mina, vid vilka någon dylik inverkan 

 knappt nog alls behövde befaras. Att denna störande inverkan 

 av arbetsrummet i själva verket mycket väl förklarar olik- 

 heten mellan de av Hertz och de av mig gjorda observatio- 

 nerna, framgår av en av S j ö s t r ö m i) nyligen utförd 

 undersökning, såsom av denne även uttryckligen fram- 

 hålles. 



3. Oaktat S a r a s i n's och de la R i v e's försök 

 avgjort utföllo till förmån för den M a x w e 1 Tska teorin, 

 var dock, såsom man vid en närmare granskning av dessa 

 försök finner, noggrannheten av desamma så pass ringa, 

 att den M a x w e ITska teorins seger icke kan anses till- 

 fyllest säkerställd genom dem. De av dessa försök erhållna 

 medelvärdena för halva våglängden (i/2^) i luft och längs 

 trådar anföras i följande tabell, i vilken d betecknar den 

 av resonatorn begränsade cirkelns diameter. 



Differenserna mellan luftvågornas och de motsvarande 

 trådvågornas längd var sålunda 1,3 — 4%, och i de allra 

 flesta fall voro de förra vågorna något längre än de senare. 

 Öm man av tabellen droge den, såsom det förefaller, icke 

 alldeles oberättigade slutsats, att luftvågorna i verkhgen 

 vore t. ex. 1,5% större än trådvågorna av samma period, 

 så skulle detta innebära, att en oförmedlad elektrisk kraft 

 verkligen skulle existera och till sin storlek vara (i luft) 

 1/33 av den förmedlade '^). De i tabellen angivna medel- 

 värdena för 14 I äro dock å andra sidan så osäkra, att de 

 nämnda differenserna helt och hållet falla inom försöks- 

 felens gränser ^). Den nyssnämnda slutsatsen kan därför 



») M. Sjöström, Ann. d. Phys. 45. p. 353; 1914. 



*) Jmf. P. Drude, 1. c. p. 472. 



*) Oaktat de av S a r a s i n och de la R i v e undersökta stående 



