12 Karl F. Lindman. (LVIII 



av våglängden — även känna svängningstiden T, varvid 

 kvoten ^/T angiver fortplantningshastigheten c. 



2 TT 



På grundvalen av den Thomson'ska formeln T = — ycL, 



Co 

 i vilken L betecknar oscillatorns självinduktion, C dess 

 kapacitet och Cq förhållandet mellan den elektromagne- 

 tiska och den elektrostatiska enheten för strömstyrkan eller 

 den därmed lika stora ljushastigheten 3xlO^°~^ ^), beräk- 

 nade Hertz halva perioden (^2 T) för de av honom vid ett 

 tillfälle undersökta svängningarna till 1,4x10"^ sek. Den 

 motsvarande halva våglängden längs en metalltråd var 

 enligt hans försök =2,8 m. För fortplantningshastigheten 

 längs trådar erhöll han sålunda värdet 2, ox lO^*'^- P o i n- 

 c a r é visade dock kort därpå, att Hertz begått ett misstag 

 vid beräkningen av kapaciteten (C) och att det av Hertz 

 erhållna värdet på T måste multiphceras med ]/2, varigenom 

 man får c=2,s x JO^^^- Avvikelsen från ljusets hastighet 

 är icke större, än att den mer än väl kan tillskrivas den 

 osäkerhet, som vidlådde bestämningen av såväl /. (se sid. 3) 

 som T 2). 



Genom införande av en kondensator av bekant kapacitet 

 vid de förut fria trådändorna hos ett L e c h e r s system 

 (se sid. 3) samt anbringande av s. k. bryggor på sådana 

 ställen av de parallella trådarna, att härigenom alstras en 

 maximal ljuseffekt i ett invid trådändorna anbragt vakuum- 

 rör, erhåller man ett system, för vilket T kan beräknas 

 ganska noggrant och som tillåter att direkt av bryggornas 

 läge (således utan användning av resonator) bestämma /.. 

 På detta sätt sökte L e c h e r (1. c.) bestämma trådvågornas 



*) Såväl ljusets hastighet (i tomrummet) som förhållandet mellan de 

 nämnda enheterna avviker från värdet 3X10^" c^/sek. sannolikt icke mera 

 än en pro mille (jmf. A. Sch us t er, Theoretische Optik, p. 45 och 258; 

 1907). 



^) För beräkning av T har man endast att tillgå de för stationära för- 

 hållanden gällande värdena på L och C, varigenom värdet på T blir i viss 

 mån osäkert (jmf. W. Wien, Elektromagnetische Lichttheorie, Encyklopä- 

 die d. math. Wissensch. V, 22, p. 189; 1909). Ehuru den resonator, varmed 

 Hertz uppmätte våglängden, stod i resonans med oscillatorn, följer härav 

 >dock icke, att dessa båda instrument skulle varit fullkomligt isokrona. 



