A N:o 5) Om den elektriska kraftens fortplantningshastighet. 25- 



tits 6 mm i riktning från trådändorna, vilken förskjutning 

 sålunda angav storleken av den av ebonitstaven i det förra 

 fallet alstrade förkortningen av avståndet mellan tråd- 

 ändorna och den då observerade första noden. Det längs 

 trådledningen uppmätta avståndet mellan denna nod (i dess 

 först observerade läge) och den närmast antennerna b, b' 

 belägna punkt av parallelltrådledningen, där enligt de med 

 en brygga utförda försöken den sista noden befann sig,, 

 var, då trådändorna voro möjligast långt inskjutna i rören 

 r, r', =230 cm. De åtta ebonitstavar, som mellan de nyss- 

 nämnda punkterna uppburo ledningen, förlängde denna i 

 elektriskt avseende skenbart med 8x0,6=4,8 cm, tillföljd 

 varav det förhöll sig så, som om det nämda avståndet skulle 

 varit c:a 235 cm eller i det närmaste =18 halva våglängder 

 (18x13,1=235,8 cm). Man kunde sålunda antaga, att den 

 använda mätningsresonatorn i detta fall var ganska nära 

 isokron med den hos trådsystemet genom oscillatorns inver- 

 kan utbildade övertonen. Efter parallelltrådledningens för- 

 längning med 8 cm voro i själva verket de stående vågorna 

 icke fullt lika väl utbildade som i föregående fall. Att den 

 med resonatorn mätta våglängden i vartdera fallet dock var 

 densamma vittnar om att trådsystemets egensvängningar 

 voro, såsom vi förutsatt, starkare dämpade än resonatorns. 

 3. För att närmare pröva riktigheten av dessa slut- 

 satser utförde jag några resonansförsök, vid vilka resonatorn, 

 vars längd successivt förändrades, var uppställd på 2 cm:s 

 avstånd från de parallella trådarnas ändor «, a' så, att den 

 själv var belägen i trådarnas plan. Jag erhöll därvid de i 

 fig. 2 återgivna resonanskurvorna, av vilka kurvan I hänför 

 sig till den kortare trådledningen (trådändorna möjligast 

 långt inskjutna i rören /■, /■') och kurvan II till den längre. 

 Kurvan III i samma figur utgör åter den resonanskurva, 

 som erhölls genom att direkt (medelst de fria luftvågorna) 

 stämma samma resonator till resonans med den med sin 

 paraboliska reflektor försedda resonatorn. Vi finna att 

 kurvorna I:s och III:s maxima äro belägna på samma ställe 

 (A/2 = 13 cm), medan kurvan II:s maximum, såsom man 

 även kunde förvänta, är förskjutet ett stycke åt höger 



