26 



Karl F. Lindman. 



(LVIII 



(åt de längre våglängderna till). Att kurvan III för växande 

 värden på I/2 sjunker betydligt långsammare från sin högsta 

 punkt, än den stiger före uppnåendet av densamma, har åt- 

 minstone till stor del sin orsak däri, att den strålningsenergi, 

 som träffar resonatorn, ökas med dennas dimensioner. Vid 

 upptagandet av kurvorna I och II var det i huvudsak endast 

 resonatorns mellersta del, som påverkades av de från de 

 parallella trådarnas ändor utgående induktionslinjerna, till- 

 följd varav man icke kan vänta sig, att dessa kurvor till 

 sin form skola överensstämma med kurvan III. Att de 



110 



100 



90 



4-1 



f^ 70 



60 



50 



1 8 9 10 11 12 13 14 15 



Resonatorns halva egenvåglängd (^•/2) 

 Fig. 2. 



16 cm 



förra kurvorna i motsats till den sistnämnda stiga något 

 långsammare än de sedan, efter uppnåendet av sina högsta 

 punkter, åter sjunka, kan möjhgen just bero därpå, att en 

 kortare resonator mera i sin helhet påverkades av nämnda 

 krafthnjer, än vad fallet var med en längre (otänkbart är 

 icke heller, att de parallella trådarnas egensvängningar icke 

 voro fullt rena sinussvängningar). Man finner vidare av 

 kurvorna I och II, då dessa jämföras med kurvan III, att 

 trådvågorna hade en ännu mindre utpräglad egenperiod 

 (starkare dämpning) än de primära luftvågorna, vilket även 

 förklarar, att den ovannämnda förlängningen av parallell- 



