30 Karl F. Lindman. (LVIII 



tagas 1), får man även A/2 = 13,iocm, vilket värde i detta fall 

 fullständigt överensstämmer med de enskilda värdena. Det 

 på båda sätten erhållna värdet ^/2 = 13, lo cm torde därför 

 kmina anses noggrant på 0,2 å 0,3 mm när, vilket fel del- 

 vis härrör av de vid längdmätningarna (bestämningen av 

 abscissorna) begångna felen. 



Av kurvan II:s samtliga maxima och minima erhåller 

 man på samma sätt som nyss 



,, 13,4+12,8+13,0+13,1 



/./2 = =13,08 cm 



2l/3,22+2,8H0,82^0,02-^ ^ 



med ett sannolikt fel =o / ; — ö = 0,8 mm el- 



3 |/ 4x3 



ler c:a 0,6 %. Att felet här är dubbelt så stort som i föregå- 

 ende fall kan förklaras därigenom, att enhgt vad av tidigare 

 försök framgår (se sid. 25) resonatorns egenperiod vid upp- 

 tagandet av kurvan II något avvek från perioden hos tråd- 

 systemets starkast utbildade egensvängningar. Skillnaden 

 mellan de i de båda fallen erhållna medelvärdena utgör 

 endast 0,2 mm, d. v. s. <0,2 %, vilket bekräftar, att den 

 med resonatorn uppmätta våglängden i vartdera fallet ute- 

 slutande berodde av resonatorns egenperiod. Såsom slut- 

 ligt resultat av dessa mätningar av trådvågornas längd be- 

 trakta vi det värde: 



i/2= (13,10 +0,02) mm, 



som vi härlett ur den vid maximal resonans upptagna kur- 

 van I, vars noders lägen jag genom upprepade kontröllförsök 

 (genom vilka noggrannheten ökades) ytterhgare bekräftade. 

 6. Utan att på minsta sätt rubba den vid de nyss be- 

 skrivna försöken använda resonatorns spiralformiga änd- 

 stycken, övergick jag nu till att med samma resonator 

 mäta våglängden i hijt. Såsom reflexionsskärm använde jag 



1) Även i sådana fall, då de stående vågornas maxima äro mer eller 

 mindre osymmetriskt utbildade, pläga noderna oftast, såsom jag konstaterat, 

 vara tämligen ekvidistanta. 



