2 Karl F. Lindman. (LVIII 



fluorescensspektret i riktning mot de mindre våglängderna 

 till, då det infallande ljusets våglängd ökades, varvid dock 

 städse emitterades ljus av sistnämnda våglängd. Stokes'lag, 

 enligt vilken fluorescensljusets våglängd aldrig vore kortare 

 än det primära ljusets, förlorade här sin giltighet, i det att 

 fluorescensljuset stundom visade sig innehålla ljus av något 

 kortare våglängd än det infallande ljusets. Den intensivaste 

 delen av fluorescensspektret motsvarades dock städse av 

 längre våglängder än det primära ljusets. 



De mest frappanta iakttagelser gjordes emellertid, sedan 

 den förut jämförelsevis breda springan hos den monokroma- 

 tiska ljuskällan gjorts hårfin. Fluorescensspektret bestod då 

 av en serie ljusstarka linjer, vilka, hänförda till ett normal- 

 spektrum, voro i det närmaste ekvidistanta och åtskilda 

 av ett c: a 37 Ångström-enheter omfattande mellanrum. Av 

 dessa linjer motsvarade alltid en det infallande monokro- 

 matiska ljusets våglängd. 



För denna företeelse, bestående alltså däruti, att en 

 med monokromatiskt ljus bestrålad gas eller ånga emitterar 

 ljus av samma våglängd som det infallande ljuset, har 

 W o o d infört benämningen resonansstrålning. Om, såsom 

 i det nyssnämnda exemplet var fallet, utom det ljus, som 

 till sin våglängd överensstämmer med det infallande ljusets, 

 även andra monokromatiska ljussorter emitteras av gasen, 

 utgör det av alla dessa linjer bestående spektret ett s. k. 

 resonansspektrum. 



Beträffande den möjliga orsaken till de av honom obser- 

 verade ekvidistanta linjernas uppkomst, hänvisar W o o d 

 till ett av L a r m o r honom gjort meddelande, enligt vilket 

 ett ursprungligen icke strålande system av i kontinuerlig 

 centralrörelse stadda elektroner skulle, ifall det stores genom 

 absorption av vågor, vilkas period överensstämmer med 

 elektronernas omloppstid, därefter emittera en strålning, 

 som, upplöst i ett normalspektrum, gåve oss en serie av 

 ekvidistanta linjer. 



2. År 1912 upptäckte W o o d i), att kvicksilverångan 

 (vid rumtemperatur) vid bestrålning med monokromatiskt 



') R. W. Wood, Phil. Mag. 23, p. 689; 1912. 



