4 Karl F. Lindman. (LVIIl 



Kort efter det W o o d's och D u n o y e r s nyssnämnda 

 undersökning blivit bekantgjord, uttalade även v. G e i t- 

 1 e r 1) tanken, att den av nämnda forskare upptäckta iso- 

 kromatiska resonansen ^) möjligen kunde förklaras i överens- 

 stämmelse med teorin för kopplade systems svängningar. 

 I ett tidigare arbete hade v. G e i 1 1 e r 2) kommit till det 

 allmänna resultat, att ett system, som erhållits genom god- 

 tycklig koppling av n enkla oscillatorer, besitter/? egensväng- 

 ningar, vilkas perioder i allmänhet äro olika sinsemellan och 

 icke heller överensstämma med de enskilda oscillatorernas 

 då icke uppträdande fria egensvängningars perioder. Det 

 gällde nu att undersöka ett kopplat systems tvungna sväng- 

 ningar i det speciella fall, att en på systemet verkande perio- 

 diskt föränderlig yttre kraft stode i resonans med en av 

 systemets egensvängningar. Under antagande, att såväl 

 systemets egna svängningar som den yttre kraftens perio- 

 diska förändringar vore odämpade (till stöd för vilket anta- 

 gande åberopas de vid mycket stora vägskillnader påvisade 

 optiska interferensfenomenen), kommer v. G e i 1 1 e r på 

 matematisk väg till det resultat, att den tvungna resonans- 

 svängningens amplitud växer proportionellt mot tiden. 

 Denna svängningsamplitud måste därför också, säger han, 

 med tiden överväga det kopplade systemets alla andra 

 svängningars amplituder. v. G e i 1 1 e r framhåller dock 

 uttryckligen, att det härmed icke är bevisat, att den av 

 W o o d och D u n o y e r uttalade uppfattningen angående 

 orsaken till natriumångans isokromatiska resonansstrålning 

 vore oriktig, i det att något avgörande mellan denna upp- 

 fattning och den medelst teorin för kopplade system, erhållna 

 förklaringen tillsvidare icke synes honom möjligt. 



3. Det försök, genom vilket natriumångans isokromatiska 

 resonansstrålning påvisades, hänför sig, enligt vad tidigare 



1) J. v. Ge i ti er, Verh. d. Deutschen Physik. Gesellschaft, 16, p. 688; 

 1914. 



^) Med denna av honom införda benämning förstår v. G e i 1 1 e r, att i 

 en substans, som bestrålas med vågor av en bestämd period, alstras sväng- 

 ningar av endast denna period. 



') J.'V. Geitler, Wied. Ann. 55, p. 120; 1895. 



