A N:o ()) Om kopplade systcMiis resonansstrnlnin<«. 5 



framhållits, till jDg-linjen. Något motsvarande försök med 

 Di-linjen ansågs icke för nödigt. »No attempt was made», 

 säga W o o d och D u n o y e r (1. c, p. 1025), »to photograph 

 the spectrum of resonance radiation excited by D^, as it is 

 quite certain that, if the frequency of Dg does not give rise 

 lo Dj, the same vill hold triie for D^, as in all cases of reso- 

 nance spectra the wave-lengths longer than those of the 

 exciting light are miich more intense than the shorter ones.» 

 Trots den i nästan motsatt riktning gående ordalydelsen 

 torde denna ganska oklart stiliserade mening, enligt vad jag 

 kan förstå, böra tydas så, att det står utom allt tvivel, att 

 även Dj-strålarna skulle förmå genom resonans alstra en 

 emission av samma frekvens utan någon beledsagning av 

 Dg-strålar ^). 



I inledningen till sin ifrågavarande avhandling fram- 

 hålla de nyssnämnda förff., att enligt försök, som tidigare 

 utförts av den ena av dem, många i resonansspektra sam- 

 tidigt uppträdande spektrallinjers emissionscentra måste 

 anses stå i något mekaniskt eller elektriskt samband med 

 varandra. Så t. ex. kunde kvicksilverångan fås att utstråla 

 ultraviolett ljus av våglängden 2536 å. e., då den bestrålades 

 med ljus av en betydligt mindre våglängd. Om nu enligt 

 v. G e i 1 1 e r's teori den av ett kopplat systems egensväng- 

 ningar, vars period överensstämmer med den yttre kraftens, 

 städse med tiden är den dominerande, är det svårt att förstå, 

 huru man då skall förklara förekomsten av flere linjer i 

 ett genom monokromatiskt ljus alstrat resonansspektrum 

 och speciellt det sakförhållande, att de bland dessa linjer, 

 vilkas våglängd är större än de infallande primära strålarnas, 

 städse äro mycket intensivare än de, vilkas våglängd är 

 kortare. Anser man ett dylikt resonansspektrum betingat 

 av en inbördes koppling av spektrallinjernas emissionscentra, 



') Uttrycket »om D^:s frekvens icke giver upphov till Z),, detsamma 

 måste gälla även för D,» kunde visserligen enligt ordalydelsen även fattas 

 så, att /Jj-strålarna icke skulle förmå alstra en emission av Dj, vilket åter 

 innebure, att endast Dj, och icke Z)j skulle förmå giva upphov till isokroma- 

 tisk resonans — en slutsats, som väl dock måste anses stå i strid med den 

 av W o o d och D u n o 3' e r dragna slutsatsen om de båda mot D, och Dj 

 svarande sväugningsceutras dynamiska oberoende av varandra. 



