B Karl F. Lindman. (LVIII 



ledes mail, synes det mig, till slutsatsen, att om ett kopplat 

 system har tveiiiie egenperioder, möjligtvis den större av 

 dessa, men icke den mindre, kan genom resonans bringas 

 att ensam göra sig gällande i sekundärstrålningen. Att icke 

 blott Dl (sannolikt) kan genom resonans alstra en emission 

 (hos natriumångan) av samma frekvens utan beledsagning av 

 Dg, utan att även, såsom man i verkligheten observerat, D^ 

 kan alstra en emission av enbart D^ (utan D^), synes därför 

 knappast förenligt med hypotesen, att dessa linjers båda vib- 

 rationscentra vore kopplade vid varandra, såvida man icke 

 samtidigt antager, att kopplingen är mycket lös, i vilket 

 fall man i likhet med W o o d och D u n o y e r praktiskt 

 taget kan bortse från densamma. 



För att experimentellt pröva den nyssnämnda slutsatsen 

 angående kopplade systems resonansverkan har jag utfört 

 några försök med såväl elektriska som akustiska och meka- 

 niska oscillationer hos artificiella kopplade system, för vilka 

 försök jag skall redogöra i det följande. 



B. Försök med elektriska oscillationer. 



1. I ett tidigare arbete i) har jag i förbigående utfört 

 några försök angående de elektriska svängningar, som alstras 

 hos ett system av tvenne vid varandra kopplade sekundär- 

 ledare, då detta träffas av H e r t z'ska elektriska vågor. 

 Jag begagnade mig vid dessa försök av samma försöks- 

 anordning, varav jag gjort bruk vid undersökning av den från 

 en rätlinig resonator utgående sekundärstrålningen (sekun- 

 dära elektriska krafters verkan överhuvudtaget) och som 

 bestod däri, att sekundärledaren var uppställd mellan den 

 primära stavformiga oscillatorn och den likaledes stavformiga 

 mätningsresonatorn i närheten av den sistnämnda så, att den 

 bildade en 45° vinkel med dessa, då de sistnämnda voro orien- 

 terade vinkelrätt mot varandra. De båda resonatorerna voro 

 därvid parallella med de primära vågornas plan. Mätnings- 

 resonatorn, som vid denna anordning var undandragen 



1) K. F. Lindman, Ann. d. Phys., 40, p. 992: 1914. 



