10 Karl F. Lindman. (LVIII 



egenperiod resonaiiskurvan I i fig. 1, vars maximum i själva 

 verket motsvarar nyssnämnda värde på halva våglängden. 

 Att denna kurva icke har ett fullt så symmetriskt förlopp 

 som de motsvarande av mig tidigare erhållna resonans- 

 kurvorna (se fig. 6 i det på sid. 6 citerade arbetet) beror 

 sannolikt därpå, att oscillatorn nu, i motsats till vad i det 

 förra arbetet var fallet, var försedd med en cylindrisk- 

 parabolisk reflektor. 



3. Sedan en 21,4 cm lång och 1,2 mm tjock koppartråd, 

 vilken såsom sekundär oscillator ensam gav resonanskurvan 



11 i fig. 1, medelst tvenne tunna korkskivor fästs invid den 

 förra 23,5 cm långa ledaren parallellt med den och på ett 

 avstånd = 7 mm ifrån densamma så, att det genom de 

 båda ledarna gående planet var vinkelrätt mot de primära 

 strålarna, erhölls genom successiv förändring av mätnings- 

 resonatorns egenperiod resonanskurvan III i fig. 1. Det 

 framgår av denna kurva, att det kopplade systemet hade 

 tvenne egenperioder, av vilka den ena var något mindre 

 och den andra något större än var sin av de perioder, som 

 tillkommo de båda ledarna skilt för sig^). I den verkan, 

 som systemet utövade utåt, d. v. s. i »sekundärstrålningen», 

 var dock den större perioden, vilken här närmelsevis, ehuru 

 icke fullständigt, överensstämde med de primära vågornas, 

 dominerande. Oaktat den strålning, som motsvarade den 

 mindre perioden, var betydligt svagare än den av den kortare 

 ledaren ensam (såsom isolerad) emitterade strålningen 

 (kurvan II), var den dominerande strålningen icke fullt 

 så intensiv som den strålning, som den längre ledaren ensam 

 skulle emitterat (kurvan I). Genom försök med en mät- 

 ningsresonator av halva egenvåglängden 24,2 cm, vid vilken 

 på nyss antytt sätt kopplats en 21,5 cm lång koppartråd 



*) Det mot kurvan II:s maximum svarande värdet ;[/2^22,7 cm är icke 

 lika betydande med halva egenvåglängden för den kortare ledarens fria egen- 

 svängningar, utan omkring '/j cm längre. Om nämligen en rätlinig resona- 

 tors egensvängningar icke äro isokrona med oscillatorns, inverkar oscillatorn, 

 såsom jag i ett tidigare arbete (Ann. d. Phys. 38, p. 523; 1912) påvisat, på 

 den med resonatorn uppmätta våglängden i allmänhet så, att den bringar 

 denna våglängd i något närmare överensstämmelse med sin egen grund- 

 svängnings våglängd. 



