A N:o 6) 



Om kopplade systems resonansstrålninj^. 



15 



I motsats till vad vid det tidigare nämnda försöket var 

 fallet, Ijödo Si och S2 då från början endast med sina grund- 

 toner. Att ^3, hos vilken några övertoner knappast voro 

 märkbara (annat än möjligen omedelbart efter anslagningen), 

 genom resonans bragte endast grundtonerna hos S^ och S^ 

 att ljuda, oaktat dessas övertoner mycket tydligt framträda 

 efter direkt anslagning, utgör redan på sätt och vis ett 

 exempel på akustisk »isokromatisk» resonans. 



2. Stämgaffeln S2 förstämdes därefter medelst ett på 

 dess ena skänkel fäst vaxstycke (w i fig. 3) så, att den med 

 Si eller med S^ gav 22 tonstötar i minuten (antalet tonstötar 

 i minuten var, såvitt jag kunde finna, detsamma, vare sig 

 avståndet mellan S^ och S2 var endast c:a 1 mm eller några 



■///////////////////////////////////zm 



S. 



y///////y//>'///////y>/y//////// 7777777Tf 



-ur 



Fig. 3. 



cm). S^-^ svängningstal var således då =256 — -|^ =255,63. 

 Om 5^3 nu efter anslagning hölls i närheten av S^ och S^ 

 på lika avstånd från båda, började dessa ljuda, varvid man 

 efter avlägsnande av 53 kunde höra tydliga svävningar. 

 Mellan tonstötarna försvann ljudet fullständigt, vilket bevi- 

 sade, att So bragts att ljuda lika starkt som 6\, oaktat den 

 yttre kraften (de från S3 utgående ljudvågorna) var isokron 

 endast med Si. Bragtes Si till tystnad genom beröring med 

 handen, fortfor ^3 att ljuda även därefter, och om man 

 sedan berörde S2 med fingerspetsen, kunde man övertyga 

 sig om att den vibrerade lika starkt som Si hade gjort. 

 Genom att hastigt avlägsna 5^ och So från varandra, sedan 

 de genom inverkan av S3 bragts att ljuda, och därefter med 



