A N:o 6) Om kopplade systems resonansstrålning. 19 



2. Om P, P' och p' hade Hka egensvänguiugsperioder, 

 men jy.s period var något mindre än de förras (det i fig. 4 

 antydda fallet), hade p':s svängningar en märkbart större 

 medelamplitud än p:s svängningar. Ifall (för kontrollens 

 skull) de till p och p' hörande lika stora löpvikterna bytte 

 lägen, så att p blev isokron med P och' P', "medan p':s 

 svängningstid minskades, blev det pendeln p, som ut- 

 förde de större svängningarna. Detta försök kan, synes det, 

 betraktas såsom ett mekaniskt analogon till vissa av de 

 elektriska och optiska resonansfenomen, varom tidigare 

 varit fråga. 



Om pendlarna P, P' och p efter uppflyttning av deras 

 löpvikter hade lika svängningstider, medan p' hade en 

 något större svängningstid, var även nu den sistnämnda 

 pendelns svängningsamplitud i medeltal större än p:s ^) 

 (ifall löpvikterna på p och p' bytte lägen, bytte även pend- 

 larna i detta avseende roller med varandra). 



Om alla fyra pendlarna hade lika egenperioder, utförde 

 p och p' sig emellan isokrona svängningar med lika ampli- 

 tuder (de sistnämndas svängningsfas var självfallet i varje 

 ögonblick en annan än P och P':s.) 



3. Att en pendel genom inverkan av en periodisk med 

 dess egensvängningar icke fullt isokron yttre kraft lättare 

 försättes i svängningar, i fall den yttre kraftens period är 

 mindre än pendelns egenperiod, än i det motsatta fallet, 

 kunde utan svårighet ådagaläggas genom försök med pend- 

 larna P och p, som därvid voro kopplade vid varandra utan 

 att samtidigt stå i någon förbindelse med p' och P'. Genom 

 inverkan av P försattes även nu p i svängningar, vilka åter 

 hade karaktären av svävningar. 



Om nämligen P:s period var större än p:s, var p:s sväng- 

 ningsamplitud städse mycket liten och dess svävnings- 



*) För att i detta och i föregående fall erhålla icke blott resonanssväng- 

 ningar utan även en »resonansstrålning» kan man förfara så, att spetsarna 

 av pendlarna p och p', vilka då böra vara något litet längre än P och P' 

 bringas att nedstå i vatten. Då P och P' försättas i en svag svängnings- 

 rörelse, giva p och p' upphov till vågrörelser i vattnet, av vilka den från 

 ;}' utgående är den dominerande, ifall p':s egenperiod är större än p:s. 



