Öfversigt af Finska Vctenskaps-Societetens Förhandlingar. 

 Bd. LVIII. 1915—1916. Afd. A. N:o 7. 



Om en på en användning av mikrofonen 



grundad mätningsmetod samt en apparat för 



försök angående ljudets styrka. 



Av 



Karl F. Lindman. 



1. Medan ljudets tonhöjd och klangfärg redan sedan 

 längre tider tillbaka varit föremål för omfattande undersök- 

 ningar, har dess styrka eller intensitet först under de senaste 

 årtiondena blivit av den experimentella forskningen upp- 

 märksammad, och i själva verket besitter man icke ens ännu 

 någon enkel och tillfredsställande metod att mäta ljudets 

 styrka ^). Orsaken härtill kan till en del sökas däri, att 

 man i det vardagliga livet icke fäster så mycken uppmärk- 

 samhet på t. ex. det talade eller sjungna ordets styrka som 

 på dess övriga kvaliteter 2), men torde dock i främsta rum- 

 met bero på det ifrågavarande problemets svårighetsgrad, 

 vilken betingas av skillnaden mellan subjektiv och objektiv 

 tonstyrka ävensom av en samverkan av flere faktorer, såsom 

 den ljudande kroppens massa och svängningsrörelsens hastig- 

 het 3). 



') Jmf. J. H. P o 3' n t i n g och J. J. Thomson, Text-book of Physics, 

 II, Sound, p. 8; 1906, ävensom F. A u e r b a c h, Kultur d. Gegenwart, 111,1 

 (Physik), p. 85; 1914. 



*) De i föreg. not först nämnda förff. framhålla, att om ljudkällor, sådana 

 som mistsirenerna, vilkas huvudändamål är frambringandet av möjligast 

 starkt ljud, komme i allmänt bruk, skulle en mängd metoder för mätning 

 av ljudets styrka förmodligen snart se dagen. 



') Jmf. F. Auerbach pä det i not 1 citerade stället. 



