A X:o 7) En metod för mätning av ljudets styrka. 5 



galvaiiometeriis, skulle vid försök enligt bolometermetoden 

 givit en i många fall tillräcklig verkan. 



3. Dylika försök med bolometrar syntes mig emellertid 

 — på grund av de för undvikande av yttre temperatur- 

 störingar nödiga försiktighetsmåtten — alltför omständliga, 

 varför jag tillsvidare tillgrep det närmare till hands liggande 

 medlet att genom ljudvågornas inverkan på en mikrofon fram- 

 bringa växelströmmar av större intensitet än de med telefo- 

 nen erhållna. Jag använde för detta ändamål en av firman L. 

 M. Ericsson S: C:o i Stockholm (för ett speciellt ändamål) 

 förfärdigad kolkornsmikrofon av stor känshghet, monterad på 

 en fot av trä. Då det icke kunde komma ifråga att inkoppla 

 det för mikrofonens verksamhet nödiga torrelementet i den 

 till Brocö-galvanometern förande ledningen, inkopplade jag 

 mikrofonen och torrelementet ävensom ett reglerbart mot- 

 stånd i den av klen tråd (i många varv) bestående primär- 

 ledningen av en större ringformig transformator med järn- 

 kärna. Den av grövre tråd bestående sekundärledningen 

 är hos denna transformator lindad i fyra varv kring primär- 

 ledningen, vilka varv kunna användas antingen skilt för 

 sig eller såsom förbundna med varandra. Till att börja 

 med gjorde jag bruk av endast ett av dessa trådvarv, vars 

 polklämmare därvid förbundos med 5roca-galvan ometern, 

 i vars ledning även det tidigare nämnda termoelementet 

 var inkopplat. Det visade sig då, att redan ganska svaga 

 ljud (t. ex. en knäppning med fingren) på flere meters av- 

 stånd från mikrofonen alstrade mycket stora utslag hos 

 den för objektiv avläsning inrättade galvanometern. Då 

 jag upprepade gånger uttalade ett och samma ljud med 

 såvitt möjligt samma styrka, var även utslaget ^) närmelse- 

 vis detsamma. Känshgheten kunde ytterhgare i hög grad 

 stegras genom användning av två eller flere av de sekundära 

 trådvarven hos transformatorn (vilka därvid kopplades efter 

 varandra) eller genom minskning av motståndet i den pri- 

 mära ledningen. Känshgheten fick dock icke stegras över 



') På samma sätt som vid mina försök med elektriska vågor, observe- 

 rade jag endast det första utslaget, d. v. s. avståndet mellan ljusvisarens 

 jämviktsläge och den första vändpunkten på skalan. 



