6 Karl F. Lindman. (LVIII 



en viss gräns, emedan galvanometerns rörliga systems jäm- 

 viktsläge då blev oroligt. För stabiliteten av detta jäm- 

 viktsläge var det även fördelaktigare att, i enlighet med 

 vad som nyss nämndes, inkoppla mikrofonen i transforma- 

 torns av klenare tråd bestående ledning (vars motstånd 

 då gjorde sig mera gällande i bredd med mikrofonens variabla 

 motstånd) än att inkoppla den i den grövre ledningen. 



Vid uttalandet av olika vokalljud observerade jag, att 

 dessa påverkade mikrofonen högst ohka. Medan e-ljuden 

 gåvo ett utslag av närmare 100 mm, gav ett lika starkt uttalat 

 o (svenskt uttal) knappast någon märkbar verkan, a ett 

 utslag av 2 å 3 mm, ii omkring 5 mm, y c:a 10 mm, i c:a 

 30 mm och a (slutet) 60 å 70 mm. O b e r b e c k ^), som 

 enligt vad jag sedermera funnit, även iakttagit en dyhk 

 resonansverkan hos mikrofonen (den mikrofon, han använde, 

 bestod av tvenne mot varandra tryckande små kolstavar, 

 monterade på en resonanslåda av trä; till hans mätnings- 

 metod skola vi senare återkomma), fann tvärtom den sva- 

 gaste verkan för vokalen a och den starkaste för o och u (tyskt 

 uttal). Ljudtratten (och eventuellt även membranen) hos den 

 av mig använda mikrofonen (till sin form överensstämmer 

 denna tratt med de förut vanliga hos »väggtelefoner» fast 

 monterade taltrattarna) befann sig tydligen närmelsevis i 

 maximal resonans med munhålan vid uttalandet av vokalen 

 e och följakthgen även med den ton, som är karaktäristisk 

 för denna vokal. Genom försök med ohka höga toner, 

 alstrade medelst en labialpipa med förskjutbar kolv, har 

 jag senare konstaterat, att mikrofonen verkligen reagerar 

 ohka på toner av olika höjd. En jämförelsevis stark. verkan 

 hade sålunda tonen c", vilken, enligt vad A u e r b a c h -) 

 anför, utgör huvudtonen vid uttalandet av ett slutet a. Den 

 för vokalen e karaktäristiska huvudtonen c'" kunde jag 

 tyvärr icke frambringa med den nämnda labialpipan. Genom 

 användning av olika stora trattar skulle man sannolikt 

 kunna aptera kolkornsmikrofonen till resonator för god- 

 tyckliga toner. 



') A. Oberbeck, Wied. Ann. 13, p. 222; 1881. 



*) F. Auerbach, Winkelmann's Handb. d. Physik, II, p. 689: 1909. 



