AN:o8) Om det f>"cnoni kroppars stöt alstrade ljudet. 3 



häutP) år 1<S55. Haii lät kulor av kork eller bly falla på en 

 glasskiva och förändrade därvid kulornas vikt eller fallhöjd, 

 tills ljudet i jämförelse med det, vars styrka skulle mätas, 

 var mycket starkt eller mycket svagt, och tog sedan medel- 

 talet av vikterna eller av fallhöjderna. Av dessa försök, 

 som dock tydligen icke kunna tillmätas någon egentlig bevis- 

 kraft, trodde han sig finna, att ljudstyrkan, i överensstämmelse 

 med vad han även teoretiskt fann antagligt, vore proportio- 

 nell mot rörelsekvantiteten före stöten och således även pro- 

 portionell mot kvadratroten ur fallhöjden, d. v. s. exponenten f- 

 i formeln I) vore enligt Schafhäutl= 0,5. F e c h n e r 2) 

 uttalade emellertid kort därpå, att denna slutsats icke kunde 

 vara riktig, i det att ljudstyrkan enligt hans åsikt måste 

 vara proportionell mot fallhöjden själv (6 = 1). Vi eror dt 

 (1. c), som sedermera anställde försök enhgt den på sid. 1 

 antydda psykofysiska »minimaländringsmetoden», fann dock, 

 att S c h a f h ä u t Ts slutsats bättre än F e c h n e r's mot- 

 svarade verkligheten. Av sina första försök slöt han, att 

 t vore närmelsevis = 0,5. Senare (se den på sid. 2 citerade 

 avhandhngen av år 1883) erhöll han dock något litet större 

 värden, nämhgen i medeltal c:a 0,6. Han experimenterade 

 därvid med blykulor, som nedföllo på en skiva av zink eller 

 av järn samt med järnkulor på fallunderlag av järn eller 



•) E, S ch af häutl, Muncli. Abh. 7, p. 499 (1855), citerad enligt A u- 

 erbach, 1. c. och Fechner, 1. c. (p. 179). 



^) G. T. Fechner, Elemente der Psychophysili I, p. 179 och 180 

 (1860). Hans tankegång framgår bäst av följande citat (p. 180): »die Starke 

 des Schalles ist proportional dem Quadrate der Schwingungsaniplitude des 

 schallenden Körpers; die Schwingungsamplitude des scliallenden Körpers 

 ist (nach bekannten Formeln) proportional der Geschwindigkeit, mit der 

 die Teilchen durch ihre Gleichgewichtslage durchgehen, d. i. derselben, mit 

 der sie daraus entfernt werden. Diese steht in zusammengesetztem Verhält- 

 nisse der Geschwindigkeit, mit welcher der fallende Körper auftrifft, und 

 seines Gewichtes. Die Geschwindigkeit, mit welcher der Körper auftrifft, 

 d. i. die Endgeschwindigkeit seines Falles, ist nach den Fallgesetzen pro- 

 portional der Quadratwurzel der Fallhöhe. Mithin ist das Quadrat dieser 

 Endgeschwindigkeit proportional der Fallhöhe, mithin ist auch das Quadrat 

 der Geschwindigkeit, mit der sich die Teilchen aus der Ruhelage entfernen,. 

 u. s. f. proportional dieser Fallhöhe.» 



