AN:o8) Om det genom krojipars stöt alstrade ljudet. 5 



mera funna. Såsom fallunderlag använde han den ena sido- 

 väggen (30 cm lång, 24 cm bred och 1 cm tjock) av en trä- 

 låda. För fallkulor av bly fann han t = 0,629 a 0,g98, för 

 kulor av sten a = 0,656. Mot kulornas vikt var ljudstyrkan 

 i det närmaste proportionell (vid en större ökning av vikten 

 ökades ljudstyrkan dock något långsammare än vikten.) 



På grund av dessa V i e r o r d t's och O b e r b e c k's 

 försök såg sig även F e c h n e r i) nödsakad att övergiva 

 sin tidigare ståndpunkt i denna fråga, framhållande därvid, 

 att det icke, såsom han tidigare ansett, vore alldeles själv- 

 klart, att då kulan under meddelande av sin levande kraft 

 åt underlaget försätter detta i svängningar och dessa genom 

 luften fortplantas till örat, en mot kulans energi proportio- 

 nell levande kraft på dessa omvägar når örat. 



3. Frågan upptogs emellertid även av W u n d t, på 

 vars psykofysiska laboratorium i Leipzig flere omfattande 

 undersökningar rörande densamma — närmast för prövning 

 av den W e b e r'ska lagen — blevo utförda. Den första 

 av dessa utfördes (under W u n d t's ledning) av T i s c h e r 

 (1. c), vilken därvid kom till det resultat, att t icke, såsom 

 man dittills ansett, är oberoende av de absoluta värdena 

 på den fallande kulans vikt och fallhöjden (P och h i for- 

 meln I sid. 1), utan växer (icke obetydhgt), då dessa kvan- 

 titeter ökas, samt att .•• även är beroende av fallunderlaget. 

 En specialberäkning av t för de använda fallhöjderna och 

 vikterna utvisade dock, att den W e b e r'ska lagen gällde 

 även under dessa omständigheter. Exponenten t:s variabla 

 karaktär bevisade enligt T i s c h e r (och W u n d t), att 

 det icke finnes något allmänt mått för ljudstyrkan och att 

 därför varje psykofysisk undersökning måste föregås av en 

 empirisk bestämning av de använda ljudstyrkorna. 



Någon egentlig beviskraft ville V i e r o r d t emellertid 

 icke tillerkänna dessa T i s c h e r's försök, då han i ett av 

 sina ovannämnda arbeten (det av år 1883) tog dem till 

 tals. Utom att enskilda till samma försöksserie hörande 



') Se Fechner, Revision der Hauptpunkte der Psychophysik, (Leip. 

 zig 1882), p. 371. 



