6 Karl F. Lindman. (LVIII 



observationer, enligt vad V i e r o r cl t vid en granskning 

 av T i s c h e r's försök fann, ofta stodo i strid med var- 

 andra, förekommo fall, då *; enligt dessa försök vore t. o. m. 

 >1. Det sistnämnda (fc>l) fann Vi eror dt omöjligt, 

 emedan han ansåg det lika betydande med att den akustiska 

 energin i ett sådant fall vore större än den fallande kroppens 

 energi (Ph). Det är dock tydligt, att Vi er or dt i sist- 

 nämnt avseende for vilse, ehuru detta icke synes hava 

 blivit uttryckligen påpekat i den diskussion, som sedermera 

 fördes i denna fråga (se nedan). Om nämhgen g vore = 1, 

 skulle detta icke, såsom V i e r o r d t förmenade, innebära, 

 att den fallande kulans levande kraft »fullständigt skulle 

 omsättas i akustiskt verksam rörelse» ^), utan endast (såsom 

 av likheten I, sid. 1, framgår), att intensiteten av det genom 

 stöten alstrade ljudet skulle vara proportionell mot kulans 

 energi före stöten. Av denna energi bibehåller kulan till 

 följd av återkastningen en del i form av mekanisk energi, 

 medan en annan del direkt övergår i värme (hos kulan och 

 underlaget). Endast den återstående delen, som i allmänhet 

 i förhållande till de båda nyssnämnda torde vara av ganska 

 ringa storlek, övergår i akustiskt verksam svängningsrörelse. 

 Man kan nu mycket väl tänka sig, att under gynnsamma 

 förhållanden proportionen mellan dessa tre delar av fall- 

 kroppens energi är konstant och således oberoende av fall- 

 höjden, i vilken händelse man har e = 1. Under mindre 

 gynnsamma förhållanden kan däremot den ifrågavarande 

 proportionen förändras med fallhöjden (möjhgen även med 

 kulans massa), i vilket fall t är ^ 1 och på samma gång 

 möjhgen även beroende av fallhöjden och kulans massa. 

 I någon strid med energiprincipen står T i s c h e r's försöks- 

 resultat (f>l) sålunda icke. Sambandet mellan ljudstyrkan 

 i och kulans energi Ph kan, såsom W u n d t ^) i sitt svar 



•) Se v i e r o r d t , Wied. Ann. 13, p. 472 ; 1883. V i e r o r d t (liksom även 

 F e c h n e r och flere andra) begick synbarligen oegentligheten att anse 

 ljudstyrkan lika med uttrycket P/i£, mot vilket den i allmänhet endast 

 kan vara proportionell. 



2) W. Wundt, 1. c, p. 697. 



