AN:o8) Om det genom kroppars stöt alstrade ljudet. 7 



på V i e r O r d t's kritik av T i s c h e r's försök anmärkte, 

 analytiskt uttryckas genom likheten 



II) i=-Ph, 



n 



i vilken A" är en vid alla förändringar av P och Ii oföränderUg 

 konstant och n (> k) en mot den genom deformationerna 

 och den elastiska återkastningen alstrade energiförlusten 

 proportionell faktor. Det kan härvid förekomma, att även 

 n är en konstant (lika betydande med att t i formeln I är 

 = 1). Det är vidare tänkbart, ehuru, såsom W u n d t säger, 

 icke sannohkt, att n vid variationerna av P förblir konstant 

 men förändras med h t. ex. så, att den hela tiden förblir 

 proportionell mot ]/7i, i vilket fall det av Schafhäutl 

 och V i e r o r d t ursprungligen uppställda måttet för ljud- 

 styrkan (i — P |/^) vore riktigt. Slutligen är det ännu möj- 

 ligt, att n på ett mindre enkelt sätt beror av P och h. Även 

 i detta sistnämnda fall kan man, om man vid tvenne sam- 

 manhöriga försök med vikterna P och p och fallhöjderna 

 h och H resp. funnit ljudstyrkorna lika, uppställa en ekvation 



III) Ph^=pH\ 



och ur denna beräkna exponenten e U= ,— ^— ttt^ » som därvid 



kan vara = 1 . 



Sammanfattande resultaten av de i hans laboratorium 

 dittills utförda försöken, framhåller W u n d t, att man 

 beroende på underlagets beskaffenhet (fallkulorna voro 

 städse av bly) har att skilja mellan fyra ohka fall: l:o defor- 

 mationen (hos kulan) och den elastiska tillbakakastningen 

 äro båda försvinnande små; f är då konstant och i det när- 

 maste = 1; 2: o deformationen är liten men den elastiska 

 återkastningen stor; g förblir även då i det närmaste kon- 

 stant och närmar sig värdet 1 (vid större höjder och vikter 

 ökas dock t något htet med P och h); 3:o deformationen 

 och återkastningen äro båda av märklig storlek; t är då 



