AN:o8) Om det genom kroppars stöt alstrade ljudet. 11 



de för handen varande förhållandena uar proportionell mot 

 den fallande kulans energi (t = 1). 



ö. Omnämnande detta S t a r k e's resultat (ljudstyrkans 

 proportionahtet mot fallhöjden) tillägger Auerbach (1. c.) 

 omedelbart därpå: »S t e f a n i n i dagegen fin det zum Teil 

 sehr kleine, zum Teil aber der 2 nahe gelegene Exponenten ^), 

 und kommt zu dem merkwiirdigen Schlusse, die Energie sei 

 nicht mit dem Quadrat der Amplitude, sondern mit dieser 

 selbst proportional.» Emedan ingen av S t e f a n i n i's 

 denna sak rörande publikationer, vilka enUgt A u e r b a c h's 

 litteraturförteckning ingått i några itahenska tidskrifter 

 åren 1887 och 1889, varit mig tillgänghg ens i form av något 

 referat, är det mig tillsvidare icke möjligt, att om nyss- 

 nämnda i mycket svävande ordalag uttryckta resultat bilda 

 mig något omdöme. Att döma av tvenne senare av A u e r- 

 b a c h omnämnda arbeten av samma författare, vilka dock 

 icke handla om fallförsök, synes denne även vid sina ifråga- 

 varande försök hava begagnat sig av en subjektiv under- 

 sökningsmetod. 



I S t e f a n i n i's nyssnämnda från varandra avvikande 

 försöksresultat ser A u e r b a c h en bekräftelse av T i scher's 

 och W u n d t's slutsats, att det över huvudtaget icke gives 

 något allmänt objektivt mått för ljudets styrka 2). Såväl 

 av en riktig interpretering av några av de ovannämnda för- 

 söken som av några andra, vilka han uppgiver sig själv 

 hava anställt men icke närmare beskriver, anser han det 

 framgå, att intensiteten av ett momentant ljud, en knall, 

 mätes genom den rörelsekvantitet, som genom knallen med- 

 delas luftmolekylerna, ett kontinuerhgt ljuds (en tons) 



^) Huruvida härmed åsyftas exponenten för den i närmast föregående 

 mening nämnda fallhöjden eller för sluthastigheten (se nedan formeln IV) 

 framgår ej klart av Auerbach's framställning. Sannolikiieten talar dock 

 för den senare eventualiteten. 



*) Enligt vad Auerbach (1. c., p. 244) omnämner, övergick Vier- 

 ordt senare vid sina sista undersökningar till den minsta hörbara ljud- 

 styrkan såsom akustisk enhet, i det att han medelst ljuddämpande medier 

 reducerade starkare ljud till denna enhet. Att dennas subjektiva karaktär 

 är en stor olägenhet är utan vidare klart. 



