20 



Karl F. Lindman. 



(LVIII 



massan berodde sannolikt därpå, att, såsom med örat kunde 

 konstateras, de av de tyngre kulorna alstrade ljuden hade 

 en något dovare eller mera dämpad klang än de av de mindre 

 kulorna alstrade (jmf. ovan, sid. 8 o. 9). Medan de med 

 ebonitkulan och med järnkulan erhållna utslagen ganska väl 

 överensstämma med vad man kan vänta sig för mässing- 

 kulor av motsvarande tyngd, är det av blykulan alstrade 



10 20 30 W 50 60 70 80 90 100 110 120 130 gr 

 Mässing: O ; bly:@; järn:*; ebonit:© 



Fi2. 1. 



utslaget något mindre, än kurvan i fig, 1 skulle fordra, vilket 

 sannohkt sammanhänger med blyets plastiska natur. Till 

 följd av den varaktiga och större deformation, blykulan erfor 

 vid stöten, verkade den, i det att den knappast alls återkasta- 

 des, starkare dämpande på underlagets vibrationsrörelse än 

 kulorna av elastiskt material förmådde göra. 



De med olika fallhöjder gjorda försöken, vilkas resul- 

 tat framställas grafiskt genom kurvorna i fig. 2, visa 

 överensstämmande och oförtydbart, att ljudets intensitet var 

 direkt proportionell mot fallhöjden och således även mot den 



