A N:o 8) Om det igenom krop|)ars stol alstrade ljudet. 



27 



genom eii hastig sänkning av pappskivan överlämnades åt 

 sig själv. Det visade sig då, att kulan B genom den stöt, 

 den mottog genom A (som därvid stannade i sin rörelse), 

 slungades åtminstone 79 mm åt sidan i riktning mot D. 

 Då detta försök upprepades i omvänd ordning, d, v. s. så, 

 att B först fördes från sitt jämviktsläge, slungades A ett 

 lika långt stycke (alltså åtminstone 79 mm) i riktning mot 

 C. Den i rörelse först försatta kulans mekaniska energi 

 överfördes sålunda så gott som fullstän- 

 digt och i samma form (såsom meka- 

 nisk energi) till den andra kulan. Ifall 

 amplituden a minskades till 50,o mm, 

 förhöll det sig på analogt sätt. Den skill- 

 nad, som vid dessa försök konstatera- 

 des mellan de båda kulornas amplitu- 

 der, var icke större än att den med all 

 sannolikhet kunde tillskrivas så gott som 

 enbart energiförlusten genom ljudalst- 

 ringen samt luftens motstånd. Även 

 om det genom stöten direkt alstrade vär- 

 met, i motsats till vad vi här antaga, 

 icke skulle kunna fullständigt försum- 

 mas, torde man hava rätt att förutsätta, 

 att mängden av detta värme var åtmin- 

 stone närmelsevis proportionell mot den 

 ursprungliga mekaniska energin. På grund av den störing, 

 som sannohkt förorsakas genom luftens motstånd, kunde den 

 ringa skillnad, som bestod mellan den ursprungliga och den 

 återstående mekaniska energin icke tillräckhgt exakt mä- 

 tas. En mätning av det genom kulornas stöt alstrade lju- 

 det kunde därför icke ens i detta fall leda till någon till- 

 förlitlig bekräftelse av energiprincipen. En undersökning 

 av sambandet mellan ljudstyrkan och den ursprungliga me- 

 kaniska energin hade dock, oberoende häraf sitt särskilda 

 intresse. 



Efter att hava uppställt den tidigare använda mikrofo- 

 nen på ett avstånd av c:a 60 cm från de båda kulorna så, 

 att den räta hnje, som kunde tänkas dragen från mikrofonen 



Fig. 3. 



