Öfversigt af Finska Vctenskaps-Societetens Förhandlingar. 

 Bd. LVIII. 1915—1916. Afd. A. X:o 9. 



Om ljudets ledning genom gaser 



av 



Karl F. Lindman. 



A. Om ljudets ledning genom förtunnad luft. 



1. Att ljudets styrka avtager med tätheten av det ljud- 

 källan omgivande mediet bevisas genom det bekanta för- 

 söket med en ringklocka, som bringas att ljuda under reci- 

 pienten till en luftpump, vilket försök först utfördes av 

 Otto v. Guericke^) och som numera utgör ett stående 

 demonstrationsförsök vid fysikundervisningen (för påvisande 

 av att ljudet icke kan fortplantas genom tomrummet). Be- 

 kant är även, att om t. ex. ett pistolskott avlossas i ett högre 

 beläget luftlager, det därigenom alstrade ljudet är märkbart 

 svagare än om försöket utföres vid havsytans nivå ^). Vid 

 utförande av det nyssnämnda demonstrationsförsöket med 

 luftpumpen har jag städse observerat, att ljudstyrkan, sådan 

 denna kunnat subjektivt uppfattas med örat, avtagit betyd- 

 ligt långsammare än tätheten av den i recipienten inneslutna 

 luften och att ljudet upphört (i det närmaste) först vid ett 

 lufttryck av endast några få milhmeters kvicksilverhöj d. 



') Otto v. Guericke, Experimenta nova (ut vocantur) Magdeburgica; 

 Amsterdam 1672; citerad enligt V i o 11 e, Lehrbuch der Physik II, I, p. 3; 

 1893. 



») Se t. ex. J. Ty 11 da 11, Der Schall, p. 9; 1874. 



