Karl F. Lindman. 



(LVIII 



Den enda kvantitativa undersökning av sambandet mel- 

 lan en gas ljudledningsförmåga och gasens tryck, som jag 

 påträffat i litteraturen, utfördes av S i e v e k i n g och 

 B e h m^) år 1904. Såsom ljudkälla tjänade en elektromagne- 

 tiskt driven stämgaffel med resonanslåda och såsom mot- 

 tagningsapparat en med den förra isokron stämgaffel jämte 

 därtill hörande resonanslåda, varvid amplituden av den 

 senare stämgaffelns genom resonans alstrade vibrationer 

 mättes mikroskopiskt. Endast de båda resonanslådorna 

 befunno sig inom det glaskärl, där luften förtunnades. Lju- 

 dets ledning från och till de utom glaskärlet befinthga stäm- 

 gafflarna skedde medelst tvenne 1 cm tjocka glasstavar, 

 vilka under iakttagande av möjligast god ljudisolering voro 

 förda genom var sitt hål i glasväggen. Författarne meddela 

 tvenne försöksserier, vilka för möjliggörandet av en diskus- 

 sion av försöksresultaten må återgivas här. Den i recipien- 

 ten inneslutna luftens tryck i mm kvicksilver är betecknat 

 med d, den av det mikroskopiskt mätta utslaget beräknade 

 ljudstyrkan (kvadraten på mottagningsstämgaffelns vibra- 

 tionsamplitud) med / resp. /'. 



1) H. Sieveking u. A, B e h m, Ann. d. Phys. 15, p. 793; 1904. 



