6 Karl F. Lindman. (LVIII 



luftpump, redan vid normalt lufttryck gav en alldeles för 

 svag verkan, använde jag såsom ljudkälla en elektrisk ring- 

 klocka, vilken därvid drevs med en batteriström av 8 volts 

 spänning. (Själva klockan hade, som vanligt, formen av en 

 kalott, vars basdiameter var = 7 cm och höjd = 2 cm; dess 

 huvudton motsvarade närmast rfg). Med tillhjälp även 108cm 

 lång ljudtratt (basdiametrarna = resp. 31 och 4 cm), place- 

 rad mellan recipienten och mikrofonen, samt en stor konkav 

 metall-spegel, uppställd på motsatta sidan om recipienten 

 (resp. ljudkällan), erhöll jag slutligen en för ändamålet till- 

 räcklig verkan på mikrofonen. Avståndet mellan denna och 

 ringklockan var även vid denna anordning så stort, att några 

 genom induktion alstrade störingar icke gjorde sig märk- 

 bara. För evakueringen använde jag en oljeluftpump, som 

 medelst en gummislang stod i förbindelse med det av recipien- 

 ten begränsade rummet, inom vilket klockan — på ett tjockt 

 lager av vadd — var uppställd möjhgast symmetriskt i). 

 För mätning av tryck, större än de, som kunde avläsas 

 medelst luftpumpens egen manometer, användes en av ett 

 i kvicksilver nedstående glasrör bestående manometer, var- 

 jämte det yttre lufttrycket (= utgångstrycket) självfallet 

 avlästes på en barometer. Sedan luften först utpumpats 

 ända till ett tryck av några mm:s kvicksilverhöj d, då endast 

 ett ytterst svagt ljud kunde med örat förnimmas, insläpptes 

 med tillhjälp av en i gummislangen inkopplad tregrenig 

 kran ny luft, som därvid strömmade genom svavelsyra och 

 kalciumklorid och följaktligen var möjligast torr. Utgående 

 från ett tryck, lika med det yttre lufttrycket, utpumpades 

 sedan efterhand luften från recipienten, varvid ljudets ver- 

 kan på mikrofonen observerades vid ohka tryck. För kon- 

 trollens skull upprepades därefter försöket i omvänd ord- 

 ning, d. v. s. så, att lufttrycket successivt ökades. Då det 



^) Den av en tjock järnskiva bestående »tallriken var i sin mitt försedd 

 med tvenne liål, av vilka det ena stod i förbindelse med luftpumpen, medan 

 de till ringklockan gående ledningstrådarna voro införda genom det andra 

 (med harts tillsmälta) hålet. För att något ljud icke skulle fortplantas 

 genom ledningstrådarna, utfördes dessa inom recipienten av tvenne böjliga 

 Va rn långa snodder av koppartråd. 



