12 Karl F. Lindman. (LVIII 



kolsyra, väte, vatten- och eterånga. Enligt vad N e u r e- 

 n e u f ^) uppger, skulle Hawksbee^) uttalat satsen, att 

 de olika gasernas ljudledningsförmågor vore proportionella 

 mot deras tätheter. Emedan de första kvantitativa försöken 

 över ljudets styrka enligt Auerbach^) utfördes först i 

 medlet av 1800-talet, synes det knappast sannoMkt, att 

 H a w k s b e e, en samtida till N e w t o n, skulle till stöd 

 för nyssnämnda sats hava kunnat åberopa andra än de kva- 

 litativa försök, han utförde med en i en glasballong inne- 

 sluten ringklocka. 



Av sina försök angående ljudets ledning genom ett med 

 kolsyra fyllt 2 m långt och 5 cm vitt järnrör drog N e u r e- 

 n e u f (1. c.) den slutsatsen, att kolsyrans ljudledningsför- 

 måga vid normalt tryck vore 1,74 gånger så stor som luftens, 

 vilket ungefär motsvarar potensen ^/^ av täthetsförhållandet. 

 Såsom ljudkälla använde han en klocka, på vilken slog en 

 hammare, driven med ett urverk, och såsom fonometer en 

 sensitiv låga, vars avstånd från rörets bortre ända förändra- 

 des (genom flyttning av röret jämte ljudkällan), tills verkan 

 på lågan i det närmaste upphörde. Järnröret var turvis 

 fyllt med kolsyra och med luft, varvid för förhållandet mel- 

 lan de avstånd, på vilka lågan ännu reagerade, erhölls medel- 

 värdet 1,32. Förutsättande att ljudstyrkan avtog i samma 

 mån som kvadraten på avståndet från rörets ända ökades, 

 erhöll N e u r e n e u f sålunda för intensitetsförhållandet vär- 

 det (1,32)2, vilket ganska nära överensstämmer med (1,529)'', 

 d. v. s. med potensen ^/g av täthetsförhållandet. Antagan- 

 det att ljudstyrkans avtagande med avståndet vid N e u- 

 r e n e u f's försök skulle följt den inversa kvadratlagen är 

 emellertid icke berättigat, emedan denna lag förutsätter, att 

 ljudvågorna utbreda sig från sin utgångspunkt med lika 



') N. Neureneuf, Comptes rendus, 96, p. 1312; 1883. 



*) Hawksbee, vilken efterträdde H o o k e såsom »curator of experi- 

 ments» vid Royal Society i London, sammanfattade, enligt vad V i o 1 1 e 

 (Lehrb. d. Physik, II, p. 4; 1893) uppger, sina undersökningar i ett arbete 

 »Phj^sico-meclianical experiments», London 1709, vilket tyvärr icke varit mig 

 tillgängligt. 



') F. Auerbach, 1. c, p. 232. — Kultur d. Gegenwart, III,l (Physik), 

 p. 85; 1914. 



