A N:o 15) Tenniska jjroblcm beträffande de läj^sta liifllaf*ren. 3 



och sjövindar. På detta sätt hade bl. a. G r e ii a ii d e r 

 förklarat att sjövindeii på Sveriges E-kust var relativt torr ^). 

 Jag har äfven visat att den ofta i Helsingfors kan vara ut- 

 märkt genom extremt hög värme samt då äfven genom torr 

 och klar luft, liksom de ännu mera typiska fönartade vin- 

 darna från NW. Man frågar sig äfven om ej likaså indirekta 

 verkningar af dessa vertikala rörelser uppkomma i kust- 

 trakter. Såväl i samband härmed, som i fråga om de sekundära 

 högtrycksbildningar, som både enligt J u r\v a s^) och mina 

 undersökningar befunnits vara karaktäristiska för låga tem- 

 peraturers och bl. a. sommarfrosternas uppträdande, har jag 

 ställt mig frågan, huruvida ej nattfrosternas relati^i; stora 

 frekvens å vissa näs, såsom det Karelska näset, i SW-Fin- 

 land, Upsala län o. s. v. härigenom kunde få en förklaring. 

 I dessa och flere andra både klimatologiska och rent 

 meteorologiska frågor, hvilka till en del angifvits i mina 

 tidigare arbeten, torde de vertikala luftströmmarna med 

 tiden böra få ett större beaktande än hittills. Då jag emeller- 

 tid sökt tillämpa dessa principer på alla dylika oklara problem, 

 som tidigare mött en, kvarstå dock en hel del, där ej heller 

 denna dynamiska värmefaktor synes gifva någon tillfreds- 

 ställande förklaring. Bl. a. finnes en grupp sådana, som mer 

 eller mindre synas tyda på atmosfärens direkta uppvärm- 

 ning genom solstrålningen. I allmänhet gifva ju de meteoro- 

 logiska observationerna resultat, som äro tydliga uttryck 

 för att atmosfärens värmeförhållanden närmast regleras af 

 jordytan. Endast de högre partierna inom den s. k. strato- 

 sphären synas vara oberoende af jordytan, i det de termiska 

 förhållandena därstädes enbart bestämmas af strålnings- 

 företeelser. Emellertid finnas också närmare jordytan värme- 

 företeelser som åtminstone skenbart tyda på verkan af 

 direkt solstrålning. Att denna verkan af absorptionen i 

 atmosfären i allmänhet är liten, visar bl. a. den ringa dagliga 

 amplituden hos luften öfver oceanerna och i högre luftlager. 



^) Uber das Ersclieinen der Seebrise an der schwedischen Ostkuste. 

 Upsala 1912. s. 66. 



^) Fennia B. 32, N:o 10. Helsingfors 1911—1912. 



