A N:o 15) Teniiiska problem beträffande de lägsta luftlagren. 



17 



Talen ange alltså, att molnigheten å Ånäs i genomsnitt 

 och i de flesta fall vore något större än å Ilmala, där åter 

 större än i Helsingfors. Detta kan emellertid mycket 

 väl bero på personliga uppskattningsdifferenser. Dessutom 

 finnas ej några uppgifter för natten, då jämförelserna hade 

 det största intresset. 



Ett medel att ungefärligt bedöma utstrålningens styrka 

 kunde man vänta sig få genom den på marken observerade 

 minimitemperaturen. Under de dagar, då man iakttog en 

 dylik såväl vid hyddan M som vid N, erhöllos följande afvi- 

 kelser från minimet i resp. hyddor: 



Häraf skulle framgå, att utstrålningen vid den högre 

 belägna hyddan M vore större än vid den lägre N invid kärret. 

 Detta förefaller egendomligt, då afkylningen af N såsom 

 ofvan framgått var större än af M. Denna motsägelse beror 

 troligen åter på minimitermometrarnas olika placering. 

 Den vid M var nämligen utsatt i gräset, den vid N åter på 

 en kal dikesren. Såsom kändt är utstrålningen stor från en 

 gräsyta, mindre från kal mark. Dessutom rann väl i det 

 senare fallet den kallaste luften ned i diket, så att den mindre 

 afvikelsen här vid N mellan marken och luften lätt kan för- 

 stås. Huruvida utstrålningen vid N vore större än vid M 

 kan ej utredas, och troligt är, att den lägre nattemperaturen 

 vid N främst berodde på kärrets ringa uppvärmning på dagen 

 hindrad bl. a. genom riklig afdunstning samt på den lägre 

 terrängen, som bildar reservoir för omgif ningens kalla luft. 



Den i tabellen enligt Helsingfors-observationerna erhållna 

 differensen mellan jordyta och luft visar ganska stora värden. 

 De blefve emellertid betydligt mindre (i medeltal 1.3°) om 

 man reducerade till den engelska hyddan i parken. 



