46 Osc. V. Johansson. (LVIII 



helt säkert få en betydligt lägre temperatur, troligen äfveii 

 lägre än i tornet T. 



Ett ganska tydligt bevis för att luften vid M och T har 

 en helt olika och ganska oberoende termisk karaktär, medan 

 luften vid T, I och H är nära befryndad, synes ligga i tem- 

 peraturmaximets karaktär å de skilda platserna. För både 

 H, I och T finna vi nämligen tudelade maxima och båda 

 synas infalla något tidigare för H och I än för T. Mellan 

 desamma förflyter 4 å 5 timmar, under hvilka en svag tem- 

 peraturdepression förmärkes. Däremot visar M endast ett 

 enkelt och ganska utprägladt maximum kl. 1 p. Det nära 

 inbördes beroendet mellan T, I och H är sålunda i ögonen 

 fallande, luftens särställning vid M likaså. 



En annan fråga är den, huru det klufna temperatur- 

 maximet åstadkommes. Jag har tidigare i) påpekat, att 

 genom vexlingar i strålningsfel hos termometerhyddan i 

 Helsingfors förorsakas en temperatursänkning vid den van- 

 liga tiden för temperaturmaximet, men att detta främst eger 

 rum under vår och höst. Samtidigt framhölls emellertid, att 

 en naturlig orsak till att temperaturmaximet i Helsingfors 

 visar sig mycket flackt eller afstympadt kan bl. a. sökas i 

 land- och sjövindföreteelsen. Det torde ej heller kunna fin- 

 nas någon annan förklaring till temperaturkurvans nedtryck- 

 ning både för H, I och T. Ungefär samtidigt med denna 

 depression visar nämligen vindstyrkan sitt hufvudmaximum, 

 sjövinden sin största intensitet. Ett samband mellan de 

 smärre variationerna i vindstyrka och temperatur i Helsing- 

 fors synes äfven kunna spåras, så att maximum hos det ena 

 elementet motsvaras af ett minimum i det andra och tvärtom. 



Under den öfriga delen af dygnet, från kl. 5 p t, o. m. 

 7 a har man i Ånäs en inversion, som midnattstiden når en 

 mycket betydande styrka om 5 — 6°. Det är uppenbart att 

 den starka afkylningen af luften invid marken uppkommer 

 på vanligt sätt, stark värmeutstrålning från jordytan samt 

 ledning och strålning mot denna från de lägsta luftlagren. 



') Meteorol. Jahrbuch fiir Finnland 1901. Beilage II. s 16. Helsing- 

 fors 1906. 



