A N:o 15) Termiska problem belrätrande de lägsta luftlagren. 49 



föreligga. Senare skola vi återkomma härtill, då några andra 

 undersökningar i frågan diskuteras. 



Men oberoende häraf kunna vi redan här enligt de all- 

 männa lagarna för markens och luftens afkylning finna de 

 orsaker, som jag ansett vara sannolikast vid i ifrågavarande 

 temperaturstegring före inversionens upphörande. Det före- 

 faller nämligen på allt, såsom vore denna uppvärmning egent- 

 lig att fatta såsom en negativ afkylning. Vi veta ju att luf- 

 tens afkylning på natten försiggår sålunda, att marken 

 starkt strålar ut sitt värme mot den kalla världsrymden, 

 hvarvid åter det allra närmaste luftlagret låt oss säga om 

 1 m:s mäktighet afkyles genom ledning och strålning, något 

 högre belägna luftlager åter nästan enbart genom strålning 

 mot marken och de undre luftlagren. Äfven strålar luften 

 direkte värme mot världsrymden, men är af allt att döma 

 dock strålningen mot marken, så snart denna blifvit väsent- 

 ligt kallare, den viktigaste faktorn. I stället för det bort- 

 förda värmet, tillföres emellertid nytt värme från den var- 

 mare omgifningen, alltså åter främst genom strålning. Från 

 andra afkylnings- och uppvärmningsfaktorer, såsom luft- 

 blandning, afdunstning och kondensation m. m. kan man i 

 detta sammanhang frånse. Nu blir afkylningens storlek syn- 

 barligen beroende på differensen mellan det bortstrålande 

 och tillstrålande värmet. Denna värmeförflyttning är enligt 

 vanliga regler för värmestrålning och Newtons afsvalnings- 

 lag, direkt beroende af temperaturdifferensen mellan de på 

 hvarandra verkande kropparna. I detta fall är alltså den 

 termiska höjdgradienten närmast bestämmande. Förändras 

 gradienten, antingen den uppåt eller den nedåt, så bör äfven 

 en viss förändring i afkylning ega rum. Minskas den undre 

 gradienten genom att jordytan uppvärmes och bibehålles den 

 öfre oförändrad, så minskas utstrålningen mot marken, medan 

 instrålningen hålles konstant och följden måste blifva att 

 afkylningen minskas eller öfvergå till uppvärmning, så snart 

 värmetillförseln blir större än värmeförlusten. På detta sätt 

 synes mig en temperaturstegring trots förekomsten af inver- 

 sion närmast kunna förklaras. 



