60 Osc. V. Johansson. (LVIII 



förklarligt. För det första hafva vi här allmänna genom- 

 snittstal, medan i de tidigare fallen mest endast betraktats 

 klara sommardagar. Dessutom äro de klimatiska förhållan- 

 dena redan på grund af latitudsdifferensen väsentligt olika. 

 Bl. a. beror val härpå den väsentliga olikheten mellan 

 resultaten för vintermiddagar i Pulkova och Potsdam. 

 Dessutom är det att märka att, om också olikheten mellan 

 den af skog omgifna observationsängen och tornet i fråga 

 om naturlig ventilation är den vanliga och analog med den 

 t. ex. å Ånäs, så har man en särskildt för afkylning och 

 inversionsutbildning mycket viktig olikhet däri, att Potsdam- 

 observatoriet ligger på en betydande höjd, 50 m öfver den 

 närbelägna Havelsjön. 



Ehuru de inversionsföreteelser, som här gifva sig till- 

 känna liksom alla jordyteinversioner närmast äro att för- 

 klara såsom produkter af utstrålningen, så visa dock de af 

 K n o c h anförda fuktighetsobservationerna samt särskildt 

 några enskilda typiska exempel han anför, att man här äfven 

 delvis har att göra med betydande dynamiska verkningar 

 af sjunkande luftströmmar på det sätt som jag i tidigare 

 arbeten sökt ådagalägga. I ett enstaka fall, en stormby, 

 tager K n o c h denna förklaring till hjälp, men synbarligen 

 kunde de flesta andra exempel med hastiga temperatur- 

 stegringar, fuktighetsminskning vid stark inversion förklaras 

 på samma sätt. 



Ur resultaten från de kända Eifeltornobservationerna, 

 bearbetade af A n g o t ^), vill jag endast relatera ett par 

 omständigheter. Vid jämförelse med Parc Saint-Maur såsom 

 basisstation framgick, att en inversion af regelrätt art existe- 

 rar, något försenad jämförd med solens upp- och nedgång. 

 På dagen är åter temperaturaftagandet med höjden nära 

 den teoretiska adiabatiska gradienten. Synnerligen upp- 

 lysande och intressanta äro speciellt tvenne isopletfram- 

 ställningar i A n g o t s arbete (s. 157), som visa att inversio- 

 nen under vintern (dec.^ — jan.) är svag och långvarig (c. 4 p — 

 10 a) samt når till circa 125 meters höjd midnattstiden. 



') Annales de Bureau Central Meteor. 1894. Mémoires. Paris 1896. 



