A N:o 21) Om sultid-arsenidmineralens elektriska ledningsförmåga. 3 



men olika strukturbeståndsdelar äga olika stor lednings- 

 förmåga. 



Då de substanser, som vi önskade undersöka, hade 

 ett mycket litet motstånd och icke kunde erhållas i lämp- 

 lig trådform, voro mätningarna förenade med särskilda 

 svårigheter. På förslag af den ena af författarna (D a n n- 

 h o 1 m) beslöts därför att göra dessa mätningar enligt tre 

 i det följande närmare beskrifna metoder, hvilkas an- 

 vändbarhet för detta ändamål genom försöken bevisades. 



Undersökningarna omfattade bestämning af motståndet 

 hos följande material: 



N:o 1. Whitneyit från Mohawk Mine, Michigan, tillhö- 

 rande universitetets i Helsingfors samlingar. 



N:o 2. Whitneyit från samma fyndort förvärfvad från 

 Foote i Filadelfia. 



N:o 3. Algodonit från Mohawk Mine, tillhörande universi- 

 tetets samlingar. 



N:o 2 a. En produkt framställd så att 25 g af N:o 2 upp- 

 hettats till smältning och därpå fått stelna. 



N:o 3 a. En på samma sätt af 32 g N:o 3 framställd produkt. 



De erhållna värdena på det specifika motståndet i ohm, 

 beräknadt för en kropp af 1 m längd och 1 mm^ i genom- 

 skärningsarea, voro: 



N:o 1 0,341 



N:o 2 0,335 N:o 2 a 0,469 



N:o 3 0,415 N:o 3 a 0,634 



Samtliga undersökta material kunna anses hafva en rätt 

 god ledningsförmåga. De omsmälta produkternas motstånd 

 är betydligt större än de naturliga mineralens. 



Då genom kemiska analyser konstaterats, att den kemiska 

 totalsammansättningen icke af smältningen blifvit märkbart 

 påverkad, måste den stora skilnaden i ledningsförmågan, 

 som uppkommit vid smältningen, bero på en genomgripande 

 förändring af legeringarnas strukturbeståndsdelar, förorsa- 



