4 L. H. Borgström och J. Dannholm. (LVIII 



kad af uppkomsten af andra kemiska föreningar. Härmed 

 skulle det för föreliggande arbete uppställda målet vara 

 uppnådt. 



Bestämningen af den elektriska ledningsförmågan har 

 sålunda i detta fall gifvit ett värdefullt bidrag till den mine- 

 ralogiska undersökningen. Äfven andra fall, där en liknande 

 komplettering af kännedomen om mineralens fysikaliska 

 egenskaper genom mätning af deras ledningsförmåga vore af 

 största intresse eller t. o. m. af nöden för afgörande af teore- 

 tiska frågor, kunna lätt förekomma. Emellertid har den 

 elektriska ledningsförmågan hittils vunnit endast ett mini- 

 malt beaktande från mineralogernas sida. Så säger t. ex. 

 författaren till den mest lästa större läroboken i mineralogi, 

 Dana^' »den relativa ledningsförmågan hos olika mi- 

 neral är en fråga af ringa intresse». M i e r s 2» affärdar 

 saken i en enda mening, »goda ledare äro metallerna och 

 många af de mineral som äga metallisk glans», medan 

 Tschermak^^ och K 1 o c k m a n n ^^^ ägna frågan endast 

 obetydligt mera uppmärksamhet, hvarvid den förre äfven 

 infört en tabell öfver några metallers ledningsförmåga. 



Författarna till föreliggande uppsats hafva därför velat 

 gifva en utförlig beskrifning af de af dem använda metoderna 

 jämte en öfversigt af den kännedom om sulfid-arsenidmine- 

 ralens elektriska ledningsförmåga som man nu äger. Till 

 först upptages dock en kort historik öfver äldre metoder, 

 som användts vid liknande undersökningar. 



Äldre metoder för undersökning af minerals elektriska 

 ledningsförmåga. 



Redan en kort tid efter det man upptäckt, att elektrici- 

 teten kan ledas, iakttog man, att en del ämnen ledde den- 

 samma bättre än andra. En af de första som offentliggjorde 

 jämförande försök med ett större antal ämnen är H e i d- 

 mann^ (1805). Han pröfvade olika material genom att 



