20 L. H. Borgström och J. Dannholm. (LVIIl 



Dessa sistnämnda utgjorde elektroderna i en biledning, i 

 hvilken funnos en strömvändare v och ett galvanoskop G. 

 De mellan stafven w och bielektroderna förekommande 

 kontaktmotstånden kunde i förhållande till galvanoskopets 

 motstånd anses negligerbart små. 



Enligt denna metod mätes strömmens styrka i hufvud- 

 ledningen med ampéremetern M och i biledningeii med 

 galvanoskopet G. Är den förra strömstyrkan / och den 

 senare i, så har strömmens intensitet i den mellan bielektro- 

 derna belägna delen af den undersökta stafven värdet / — i. 

 Och betecknas motståndet i denna del af stafven likasom 

 tidigare med w samt motståndet i biledningen med r, så 

 fås enligt lagen för strömförgreningar för beräkning af w 

 analogin 



w i 



Vid våra mätningar blef i så litet, att / — i kunde ersättas 

 med /, hvarför w beräknades från formeln 



i 

 w = - r. 



På det använda galvanoskopet finnes angifvet, att i det- 

 samma ett utslag af 1 skaldel motsvarar en strömstyrka af 

 6,9 ■ 10"^ amp. och att dess motstånd utgör 177 ohm. För 

 säkerhets skull kontrollerades den förra uppgiften genom 

 att galvanoskopet jämfördes med en precisionsampéremeter, 

 hvarvid dessa apparater insattes paral.ellt med hvarandra 

 i en strömkrets. Sålunda erhölls, att 1 skaldel i galvano- 

 skopet motsvarar 7,o2 ■ 10"^ amp. Likaså uppmättes detta 

 instruments motstånd med en W h e a t s t o n e's brygga 

 och befanns vara 175 ohm. Äfven jämfördes den använda 

 ampéremetern med precisionsampéremetern, och bestämdes 

 härvid den förras korrektion till — 0,oi amp. 



Afståndet mellan bielektroderna var 7,7o mm. 



Mätningarna enligt denna metod utfördes i november 

 1915 vid ungefär 16,5° C. Försök, som gjordes med samma 



