24 L. H. Borgström och J. Dannholm. (LVIII 



motstånd uppges (år 1914) af K o e n i g s b e r g e r i^'' efter 

 Ey th till k = 1,65 . 10*. 



Bland de metallsulf idminer al, som höra till den basiska 

 afdelningen, befinna sig dyscrasit, Ag^ Sb, en mycket god 

 ledare, och likaså den genom föreliggande undersökning kända 

 algodoniten, Cu^ As, med k = 0,4i5 vid rumtemperatur. 



Monosulfidernas mineralgrupper förhålla sig rätt olika i 

 afseende å den elektriska ledningsförmågan. 



Blyglansgruppens mineral äro samtliga goda ledare för 

 så vidt de i detta hänseende blifvit undersökta. Enligt 

 Beijerinck^ har dock den till denna grupp hörande 

 reguljära silfversulfiden, argentiten, Ag^ S, en mindre led- 

 ningsförmåga än silfversulfidens rombiska modifikation, 

 akantit, som hör till följande mineralgrupp. Blyglansen är 

 det enda af sin grupps mineral, hvars specifika motstånd 

 blifvit noggrannt uppmätt. Detta mineral har studerats af 

 flera forskare, hvilkas resultat finnas sammanställda i föl- 

 jande tabell: 



1902 van A u b e 1 1' A^ = 2,88 vid 20° 



gjuten stång. 

 1902 G u i n c h a n 1 16 k = 2,98 vid 0° artifi- 



ciell smältprodukt. 

 1 906 Koenigsberger 



och R e i c h e n h e i m 19 k = 26,5 vid 18° bly- 

 glans från Val Strim Schweiz. 



1911 S t r e i n t z o. W e 1 1 i ki^ A = 250 blyglans fr. 



Meuthead. Cumberland. 



1913 W e s e 1 y 25 k = 22,8 vid 10° 



blyglans fr. Meuthead. 



Det är möjligt, att den blysulfid, som van A u b e 1 

 och Guinchant undersökt, är en annan modifikation 

 än det naturliga mineralet och att dessa forskares låga vär- 

 den på det specifika motståndet härigenom kunna förklaras 

 såsom redan Koenigsbergeri^ förmodar. 



Kopparglansgruppens mineral äro också mycket goda 

 ledare. Den rombiska kopparglansen Cu^S, är bättre ledare 



