A N:() 22) Direkt pulsrfj^istreriii}*. 3 



För att kiiiuia genomföra en fullständigt exokt under- 

 sökning af pulsen inom olika kärlområden synas mig sålunda 

 de existerande metoderna icke vara tillfyllest, och har jag 

 därför sökt utbilda en metod, medelst hvilken den å ett visst 

 ställe af ett fullkomligt intakt kärl uppträdande pulsvågen 

 utan användning af några egentliga massor kunde registreras. 



Efter en del fruktlösa försök har jag i juni 1914 utbildat 

 en metod, som i hufvudsak motsvarar ofvannämnda ford- 

 ringar. 



Denna metod grundar sig på det faktum, att artererna, 

 såsom varande rör med synnerligen högt utvecklad elastici- 

 tet, vid hvarje i deras inre uppträdande tryckvariation böra 

 uppvisa en i samma riktning gående diameterförändring. 

 Det är visserligen sant, att en kontraktion eller dilatation 

 af kärlväggens muskulatur kan åstadkomma en diameter- 

 förändring, som går i rakt motsatt riktning till den i kärlets 

 inre uppträdande tryckförändringen, men dessa aktiva för- 

 ändringar af kärlets diameter ske i allmänhet så långsamt, 

 att de icke kunna åstadkomma någon deformation af puls- 

 kurvan, och om, såsom ju mycket möjligt är, artererna 

 besitta förmågan af en aktiv rhytmisk verksamhet i) ^), 

 så är väl densamma å hvarje enskild artersträcka af så pass 

 ringa omfång och dessutom så pass långsamt förlöpande, 

 att inga egentliga misstydningar häraf böra kunna uppstå. 



Likväl måste erkännas, att en arters genom pulsen åstad- 

 komna volymförändringar, hvilka förändringar jag för större 

 enkelhets skull vill beteckna såsom volympulsar, ingalunda 

 förlöpa fullt parallelt med tryckförändringarna i kärlets 

 inre, ty kärlväggens elasticitetskoefficient växlar ju med 

 olika belastning och antagligen äfven vid olika grad af kärl- 

 kontraktion. Det kan därför inträffa att volympulsen endast 

 är af ringa omfång i fall, där den pulsatoriska tryckvariatio- 

 nen är betydande, och tvärtom, och det är ju äfven antag- 

 ligt att mycket svaga tryckvariationer icke alltid ge sig 

 tillkänna å volymkurvan. Men detta gäller äfven i de fall 



') Hurthle, Skaiid. Arcli. f. Physiol. XXIX. S. 100. 1913. 

 *) C. Tigerstedt, ibid. XXVIII. S. 433. 1913. 



